21) H. DAHLSTÉDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVEKKiES IIILKAfTUM-FLORA. 



Achenier och pappus. Hos achenierma förekomma betydliga differenser, men hvilka 

 blott egna sig - till karaktäriserande af grupperna och endast i enstaka fall att skilja när- 

 stående arter sinsemellan, hvarföre de vid beskrifningarne förbigåtts. Hos områdets grup- 

 per är deras färg mer eller mindre djupsvart eller svartbrun. Pappus företer med af- 

 seende på sin färg rätt stor vexling hos de olika formerna, men da färgen är omöjlig 

 att i ord exakt ätergifva, har jag endast i extrema fall angifvit densamma. 



Indumentet. Hos Archicracia förekomma samma karaktäristiska slag af här som hos 

 Piloselloidea, nämligen: stjernliar (jiocci), enkelhår (pili) och glandelhår {glandulce), hvilka 

 för korthetens skull i det följande kallats glandier. Med afseende på deras morfologi hän- 

 visar jag till Nägelis och Peters samt Norrlins ofvan citerade arbeten. 



På stjelken uppträda stjernhåren från basen ända upp till spetsen i vexlande mängd 

 hos olika arter. Vid sjelfva basen äro de vanligen tätare, aftaga sedan i mängd mot dess 

 midt, men tilltaga åter uppåt i täthet och bilda ofta under sjelfva infiorescensen en m. 1. m. 

 tjock filt. Tätast sitta de vanligen på grenarne och holkskaften, hvilka senare hos största 

 antalet former genom deras mängd få en mer eller mindre gråaktig till hvit färg, såvida 

 ej öfriga härslag genom sin riklighet och färg förändra utseendet. Enkelhären äro äfven 

 de vanligen talrikast vid stjelkens bas och vid bladfästena, aftaga sedan småningom uppåt 

 i mängd, försvinna sedan hos en del arter fullständigt eller delvis på stjelkens öfre del 

 och pä inflorescensens grenar eller tilltaga mer eller mindre i täthet upp emot holkarne. 

 På nedre delen af stjelken äro de ljusa och vanligen tina (hos Oreadea dock ofta ganska 

 grofva och derjemte styfva). På öfversta delen af stjelken och på intiorescensens grenar 

 äro de vanligen gröfre och antingen till större eller mindre del af sin längd eller 

 helt och hållet mörka, ofta svarta. Glandelhåren deremot äro talrikast på inflorescensens 

 grenar, isynnerhet på holkskaftens öfre del, och aftaga. sedan hastigt eller småningom nedåt. 

 Endast sällan uppträda de ända till basen och äro då alltid sparsamma och oftast sina. 

 Hos vissa starkt håriga former saknas de ofta alldeles eller äro enstaka förhanden pa holk- 

 skaftens öfre del. På bladen uppträda aldrig glandier (utom hos groddplantans första 

 blad) eller undantagsvis enstaka på de första vårbladen eller hos vissa former (mestadels 

 om höstarne) i bladkanten mot stjelkbladens spetsar. Detta gäller områdets former. Hos 

 vissa Alpina deremot och några andra fjällformer eller nordliga former finnes glandier mån- 

 gen gång på alla blad. Haren åter uppträda på bladen hos olika arter i olika riklighet och 

 längd. Talrikast förekomma de på bladskaften, bladens undersidor, isynnerhet pa medelner- 

 ven, och i kanterna. I knoppstadiet äro de flesta blad rikligare håriga äfven på öfversidan, 

 hvarifran håren i allmänhet vid tilltagande ålder mer eller mindre fullständigt affalla. De sitta 

 här äfven tätare genom bladytans mindre storlek, hölja den ofta nästan fullständigt och äro så- 

 lunda utan tvifvel ett godt skydd mot temperaturvexlingar och för stark afdunstning. Pa bla- 

 den förekomma stjernhåren aldrig i den riklighet som hos Piloselloiderna. Pa de första bladen 

 saknas de vanligen alldeles äfvensom pa flera af de följande. De uppträda talrikast pa 

 bladens undersida, isynnerhet pa medelnerven, och tilltaga ofta på de öfre bladen i riklig- 

 liet, sa att mänga arter kunna ega en ganska tät beklädnad af dem. Undantagsvis bilda 

 de äfven på basal bladen (ofta tillsammans med fina enkelhår) en m. 1. m. tät filt t. ex. 

 hos //. *pendulum ni. fl. Hos former med rikbladig stjelk uppträda ej sällan rätt talrika 

 och ofta för blotta ögat genom sin täthet synbara stjernliar på stjelkbladens öfre sida 



