KONGL. SV. VET. AKADEMIEKS HANDLINGAR. BAND 25. NIO 3. 27 



isynnerhet på de öfversta bladen, Men om indunientets riklighet och sammansättning 

 m. in. redan på stjelken och bladen i många fall kunna lemna goda karaktärer för for- 

 mernas serskiljande, så gäller detta i långt högre grad om dess beskaffenhet på holkarne. 

 Här råder den största vexling med afseende på de olika hårslagens relativa mängd, deras 

 gronek och längd samt deras anordning, hvarvid ofta genom ganska små differenser ett 

 högst olika utseende kan åstadkommas. Denna rika vexling råder m. 1. m. utpräglad inom 

 de flesta grupperna; dock är den onekligen bäst framträdande hos Vulgata. Här före- 

 komma ofta inom ganska tränga slägtskapskretsar stora skiljaktigheter mellan formerna 

 med afseende på indunientets fördelning och utseende. Ej alltid gå sålunda likheter med 

 afseende på indumentet hand i hand med slägtskapsförhallanden, ehuru rätt ofta så in- 

 träffar, utan istället herrskar ofta en utpräglad analogi med hänsyn till detsamma hos 

 former af vidt skilda grupper, hvarföre det synes, som om indunientets beskaffenhet i 

 inånga fall vore en mera sekundär karaktär och beroende af tillpassning till bestämda, under 

 någon tid af en arts utbildning h er rakande klimatologiska förhållanden, hvilka i en mängd fall 

 fortfarande utöfva sin inverkan men i andra fall som det synes upphört att verka, fastän 

 den prägel, de påtryckt, ej ännu utplånats. Sådana analogier kunna i riklig mängd på- 

 visas till och med mellan former af slägtets båda hufvudgrupper Archieracia och Pilo- 

 selloidea. 



I betraktande af den rika vexling, som med afseende på indumentet eger rum inom 

 slägtet i sin helhet är det förvånande, hvilken konstans här uti råder hos de skilda arterna. 

 Frånsedt smärre af ståndorten och klimatologiska orsaker framkallade vexlingar i kvanti- 

 tativt afseende och med afseende på färg. varierar hvarje form inom ytterst tränga gränser 

 beträffande de olika hårslagens relativa mängd och fördelning. Deremot framkallas genom 

 harslagens färg och deras större eller mindre vexlingar i storlek ej sällan ett vid hastigt på- 

 seende rätt afvikande utseende mellan de olika individerna af samma art. Dock kunna dylika 

 karaktärer äfven ega en viss, fastän mindre utpräglad konstans. I skugga bli glandelhåren 

 mörkare och större. Anmärkningsvärdt nog och visande på ett visst samband med denna 

 ståndortsföreteelse karaktäriseras just sådana former, hvilka hufvudsakligen älska skuggiga 

 lokaler till uppehållsort, i stort sedt af väl utvecklade och ofta på samma gäng för- 

 herrskande eller enbart utbildade glandier. På soliga och derjemte torra lokaler bli gland- 

 lerna små och ofta ljusa, gröngula eller åtminstone gulknappiga. Ar lokalen derjemte 

 genom sitt öppnare läge utsatt för skarpare ternperaturvexlingar, behålla de oftast sin mörka 

 färg. Samma motsats eger med afseende på glandierna rum äfven under olika varma ar 

 eller under skilda årstider, så alt de under varma somrar bli ljusare under kalla somrar 

 och om hösten mörkare. En dylik skilnad i deras färg (och ofta i storlek) gör sig äfven gäl- 

 lande hos fjäll- och låglandsformer af samma art. I stark skugga äfvensoni i riklig sol (och 

 under varma somrar), synncrligast på torra lokaler, bli håren ljusa. På exponerade lokaler och 

 under kalla somrar samt hos höstformer bli de deremot mer eller mindre mörka. Detta 

 beror liksom hos glandelhåren derpå, att det färgämne, som nästan alltid är tillstädes i 

 deras basalceller (isynnerhet på öfre delen af stjelken och på holkarne), stiger mer eller 

 mindre högt upp i de öfre cellerna. Haren liksom glandierna synes äfven bli längre på 

 fuktigare lokaler. Stjernharen blir i skugga större och mindre tilltryckta, hvarigenom de 

 framträda i ringare grad och förläna de delar, de hölja, ett gråare och mindre karaktäristiskt 



