KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. NIO 3. 29 



de arter, som bebo skarpt skilda geografiska- (och klimatologiska) områden en bestämd 

 fysionomi. För att anföra tvenne extremer, så är för Sveriges ostkust ett större antal 

 arter af olika grupper med rikligare utveckling af hår och stjernludd förhanden, på Norges 

 vestkust deremot af samma grupper glattare former med svag bärighet och brist på stjernludd 

 i större mängd representerade. De förre synes mig tillhöra ett kontinentalt klimat, de senare 

 ett insulärt. Dessa fvsionomiska typer stå nog i ett visst genetiskt samband med dylika typer 

 utom »Skandinavien och häntyda på invandringens väg, men i mänga, kanske de flesta fall 

 torde de vara direkt utbildade här efter de klimatologiskt-geografiska förhallanden. Det synes 

 mig antagligt, att extrema ständortsförhållanden, hvilka påverkat en art under en lång följd af 

 generationer, böra utvälja och fixera lämpliga variationer icke blott i iiidumentets färg och 

 storlek utan äfven i dess anordning och relativa mängd, hvarvid vissa slag af indument redu- 

 ceras eller alldeles uteslutes, andra i högre grad gynnas och omändras till sitt utseende. Att 

 hår och glandier kunna transformeras i hvarandra har jag tyckt mig iakttaga. Det finnes 

 nämligen former, hos hvilka dessa båda slag tydligen förekomma i alla gradationer sins- 

 emellan, och hos hvilka än det ena än det andra slaget öfverväger. Andra former förete 

 visserligen ej dessa öfvergångar, men hos dem kunna ofta i samma inflorescens förekomma 

 holkar eller delar af holkar och holkskaft,' på hvilka de utbildats i olika mängd eller 

 alldeles utesluta hvarandra. Ett sådant förhållande är rätt vanligt hos Rigida, Foliosa 

 i Oreadea. 



Skyddsfärger. Hos Hieracia förekomma flerestädes såsom pä bladens undersida, på 

 stjelkbasen, mot spetsarne af bladens öfversida, stjelkens öfre del och på holkfjällen spetsar 

 mer eller mindre i olika nyanser af i violett eller purpur (vinrödt — rosenrödt) skiftande 

 färger, stundom med mer eller mindre dragning i rödt. Dessa färgämnen (hvilka med 

 ett gemensamt namn kallats anthocvan) torde hafva olika både biologisk och fysiologisk 

 betydelse. H. Pick bland andra har påvisat deras betydelse i fysiologiskt afseende såsom 

 skydd vid (stark) insolation för vandrande kolhydrater i unga växtdelar. Denna betydelse 

 ha de sannolikt på de unga om våren uppväxande skotten, på öfversidan af de unga var- 

 bladen m. fl. st. Men violetta färgämnen förekomma äfven på andra organ och på sådant 

 sätt att denna förklaring ej blir tillräcklig. Så är det till exempel en vanlig företeelse 

 att undersidan af de yttre rosettbladen hos en del arter, hos andra arter äfven de öfriga 

 och en del af stjelkbladen äro in. 1. na. lifligt violettfärgade. Kerneb har framställt den 

 hypothesen, att den violetta färgen i detta fall skulle tjena till att hindra ljusstrålarnes 

 genomsläppande och omvandla dem i värmestrålar. Med afseende på hans framställning häraf 

 hänvisar jag till hans stora arbete: Pflanzenleben I. På samma ställe har han äfven påpekat 

 det förhallandet, att violetta (hvartill äfven komma svarta till svartbruna) färger serdeles kon- 

 stant uppträda på mot ljuset vända sidor af organer hos en mängd fjällväxter, hvilka deremot 

 i lägre trakter sakna dem. De skulle här tjena såsom värmeabsorberare. Dylika förhållan- 

 den äro vanliga hos Hieracier, och alla iakttagelser, jag gjort med afseende härpå, synes 

 mig tala för Kekners åsigt. Icke blott på exponerade lokaler i fjällen utan äfven i lägre 

 trakter, på de sistnämda ställena ej blott under kallare somrar utan äfven vid efterblom- 

 ning om höstarne få Hieracier mörkare holkfjäll både genom fjällens egen mörka färg och 

 genom indumentets mörkfärgning. På dylika lokaler bli äfven fjällspetsarne mer eller 

 mindre lifligt violettfärgade äfvensom ofta stjelken och isynnerhet öfversidan af grenarne 



