ÖV 11. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES BIERACIUM-FLORA. 



samt ej sällan äfven spetsarne af bladen. På höstarne har jag iakttagit en dylik mörkare 

 färgning af holkar hos både Archieracier och Piloselloider, hos de senare ofta violett- 

 färgning af fjällspetsarne och utbildning af en m. 1. m. tydlig violett strimma på kant- 

 ligulses utsida, äfven da de om sommaren sakna denna färg. Det torde vara. sannolikt, att 

 violettfärgningen på kantliguke just har den nyss påpekade betydelsen, da den är sa allmän 

 hos ett stort antal af vara fjällformer och hos vissa låglandsformer synes af- och tilltaga i 

 intensitet efter ståndortens mer eller mindre skyddade läge. En fullt utslagen korg kan 

 för insektsbesök sannolikt ej ha gagn af den då alldetes osynliga violetta strimman pa kant- 

 ligulae. Men som bekant sluta sig Piloselloidernas korgar i regel tidigare än Archieraciernaa. 

 Dervid lägga, sig kantblommorna tätt öfver de öfriga och vrida sig samtliga åt samma hall. 

 Den slutna, korgens utsida företer nu genom strimman på kantligulse en mer eller mindre 

 starkt violett och sammanhängande färgyta, och då i regeln på exponerade lokaler flera 

 timmar förflyta frän korgarnes slutande till solens nedgång, hinna de absorbera en viss 

 mängd värme för att möta en nedsättning af temperaturen undernatten. 1 Som jag nämnt 

 ega en mängd arter på skyddade lokaler betydligt svagare violettfärgning eller saknas den 

 alldeles. Härtill kommer att höstformer af samma arter ega betydligt lifligare och kraf- 

 tigare utbildad färg. För de unga blommorna torde den äfven vara af samma och icke 

 mindre vigtiga betydelse. Dessas lifligt violetta spetsar och de på samma sätt färgade 

 fjällspetsarne bilda en enda sammanhängande färgad yta, hvilken i förening med holk- 

 fjällens mörka färg torde verka såsom värmesamlande. I föregående del har jag an- 

 fört exempel härpå (hos H. *glomeratulum och H. ^mollisetum). Dessa former hafva 

 på sommaren, den förra icke, den senare knappast tillstymmelse till en dylik färgning. 

 Hos Archieracier finnes visserligen ej violettfärgning af liguhv, men hos många äro sjelfva 

 spetsarne af dem isynnerhet i knoppstadiet mörkare färgade, ofta rödgula eller hos en 

 del fjällformer till och med svartbruna, — grönsvarta. Hvilken fysiologisk eller biologisk 

 betydelse dessa färger än må hafva, äro de dock i inånga fåll af viss konstans derigenona 

 att de under nämda förhållandena hos en del former så regelbundet uppträda, ehuru de tyd- 

 ligen i stort sedt äro beroende af eller modifieras af lokalen. Hos Archieracier gäller detta 

 ofta, om färgen på bladens undersida,, hvilken hos vissa arter är en ganska konstant karak- 

 tär, ehuru den i högre eller lägre grad något influeras af olika lokaler. Exempel på arter 

 med stark och jeinförelsevis konstant violetta blad är H. *violascens och närstående med 

 flera andra. Af hvilka orsaker den så ofta förekommande svartvioletta fläckigheten på 

 bladens öfversida beror, och hvilken betydelse, den har, är mig fullkomligt obekant. 



Liksom hos Piloselloidea eger äfven hos ett stort antal Archieracier med öfver- 

 vintrande bladrosetter en mer eller mindre rödviolett till brunviolett vinterfärgning ruin. 

 Den beror utan tvifvcl af samma orsaker som likartad vinterfärgning af blad i allmänliei 

 nämligen till skydd mot kölden. 



Tid och omständigheter ha ej tillåtit mig att göra mera omfattande undersökningar 

 öfver dessa färgers förekomst och samband med de lokala förhållandena, men ett grund- 

 ligt studium häraf vore utan tvifvel af stort intresse för förstående af deras biologiska 

 och fysiologiska betydelse. 



1 Naturligtvis betyder delta ej, att. korgarnes slutande ej kan hafva en annan biologisk betydelse, näm- 

 ligen direkt skuld mot kyla och dagg för de yngre och inre blommorna samt befruktningsdelarne etc. 



