34 II. DAIILSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACILM-FLORA. 



cylinder, hvilken till och med, då den första kantblomman balter på att utslå, ett godt stycke 

 öfverskjuter blomsamlingen. Detta gäller isynnerhet om former med de spetsigaste fjällen. 

 Ju mera kortspetsade fjällen bli desto kortare äro de äfven och öfverskjuta endast obetyd- 

 ligt de outslagna blommorna. Parallelt härmed går äfven i de flesta fall en relativt star- 

 kare utveckling af holkarnes glandelhårighet och ett tilltagande i deras bredd. I förhål- 

 lande till gruppen Ctesia, som har att uppvisa former, hvilka tydligen korrespondera mot 

 de olika formerna inom denna grupp, äro holkarne här smalare och mera gracila. 



Hithörande former tillhöra silvaticuw-\yi>en, större delen likväl den modifikation af 

 densamma, hvilken benämnts subccesiu w-typen. Då former af denna typ äro tydligt 

 beslägtade med de former inom Ccesia, hos hvilka ccesium -typen är bäst utpräglad, fa 

 de i några fall en ej så liten öfverensstämmelse med den senare. Detta gäller isynner- 

 het den florala regionen. Inflorescensen är nämligen hos dessa former mera långt gre- 

 nad och utspärrad med rakare eller föga böjda inflorescensgrenar samt med jemförelsc- 

 vis långt akladium. Bäst framträder detta hos fäblomstriga exemplar, hos hvilka den ofta 

 blir gaffelgrenad. Denna typ visar sig äfven beslägtad med den bland annat af fa stjelk- 

 blad karaktäriserade ccesium-typen deri, att formerna, hvilka tillhöra densamma hafva en 

 stark benägenhet att få bladlös stjelk, hvilken endast uppemot inflorescensen eger ett eller 

 ett par fjällika, liniesmala blad, som ibland hafva en ytterst reducerad grön skifva ibland 

 ej kunna skiljas frän vippans syllika brakteer, i hvilka de öfvergå. Då ett starkare ut- 

 veckladt stjelkblad är förhanden, hvilket likväl är jemförelsevis mindre vanligt, sitter detta 

 mera sällan vid eller öfver stjelkens midt utan vanligen nära dess bas, i hvilket fåll det 

 är bättre utveckladt, men oftast blir internodiet mellan detta och det innersta basalbladet 

 mycket förkortadt och vanligan helt och hållet outveckladt, så att stjelkbladet i så fall 

 m. 1. m. ingår i bildningen af den basala rosetten. Flertalet af gruppens former tillhöra 

 denna typ, och endast H. *maculosum, II. *psepharum och H. *pendulum samt H. 

 * triangulär e, hvilka genom sin mera sammandragna vippa och mera böjda vippgrenar närma 

 sig vissa underordnade typer inom Subvulgata, äro något afvikande. "Hos de trenne först- 

 nämnda äro äfven bladen af en annan byggnad, smala och långa med oftast till större 

 delen, åtminstone hos de inre, ni. 1. ni. nedlöpande bas, så att de till sin form mera 

 närma, sig subvulgatum-tyipen, men öf verensstämma i öfrigt likväl fullständigt med sub- 

 ccesium-tyipen i sin helhet. I samband med den mera upplösta vippan hos flertalet hit- 

 hörande former står äfven den starkare utvecklingen af brakteerna och deras uppträdande 

 m. 1. m. långt nedanför den egentliga inflorescensen, hvarigenoin ytterligare en anslutning 

 till ccesium-ty\>en framträder. Liksom hos denna, äro äfven under holkarne flera eller 

 färre, m. 1. m. aflägsnade, smala brakteer för handen. Om nian häri jemför dessa bada 

 typer, subccesium- och ccBsium-tyipen, med de utpräglade subvulgatum- och culgatum- 

 typerna, skall man finna, att båda de förstnämnda till inflorescensen tydligen stå pa ett 

 lägre stadium af morfologisk differentiering, och att serskildt ccesium-typen äfven i all- 

 mänhet är lägre differentierad i örtståndet. Deivinot är subccssium-tyipen till de vegetativa 

 delarne kanske mera utpräglad än i allmänhet subvulgatum-iypen. 



Då mellan denna grupp och Ccesia en sä i ögonen fallande motsvarighet mellan de 

 respektive formerna eger rum, hvilken som jag förut påpekat otvifvelaktigt har sin grund 

 i en närmare slägtskap mellan dem, en slägtskap, hvilken efter min hittills vunna känne 



