KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 43 



pilosa, supra glabra subtus + dense stellata, in petiolis magis et molliter pilosa. 

 Anthela plerumque läxa patula oligocephala ramis leviter curvatis — subrectis supe- 

 rantibus, superioribus magis approximatis, inferioribus magis distantibus, mediocriter 

 — sat dense floccosis,fere epilosis, pedicellis sat longis acladioque 15 — 30 mm. 

 longo dense floccosis superne pilis paucis tenellis albis — subobscuris et interdum 

 glandulis solitariis ( — raris) instructis. Involucra ssepe angusta et gracilia, basi + 

 rotundato-ovata in pedieello superne sat incrassato sa?pe leviter decurrente, viridi- 

 obscura — canescentia. Squamce angusta; sublineares e basi paullum latiore sensim 

 in apicem longum acutum — cuspidatum, efloccosum et piceo-coloratum attenuatae, 

 ceterum pilis mollibus albis — subobscuris sparsis — densiusculis glandulis minutis 

 paucis obtecta? sparsim stellata' v. pnecipue ad basin floccis densioribus subcanescen- 

 tes. Calathia dilute lutea plerumque valde radiantia. Ligulce glabra?. — Stylus 

 luteus sed sa>pe quam ligulae obscurior. 



[ nv . 1 2=^. D. 35 — 40, L. m. 2,5—3 mm. 



Denna utmärkta och väl utpräglade form igenkännes lätt på de intensivt glaucescenta, 

 vanligen groft och ojemt tandade bladen, de smala holkarne med långt utdragna sylspet- 

 sade och i spetsen långt ned nakna och hårlösa fjäll samt de radierande, ljusa korgarne. 

 För öfrigt varierar den betydligt och synes öfverallt splittrad i en mängd smärre varia- 

 tioner, afvikande till bladens form och tandning, holkames rikligare eller svagare bekläd- 

 nad af har och stjernludd samt deraf framkallade färg, stjelkens lägre eller högre förgre- 

 ning o. s. v. Många af dessa afvikelser torde nog omedelbart bero på ståndorten, men 

 äro svåra att skilja från de på verklig variation beroende förändringarne. 



Hos typiska former äro, såsom ofvan är antydt, bladen groftandade och isynnerhet 

 vid sin bas ojemt flikiga eller inskurna, de inre alltid långspetsade och med på bladskaften 

 m. 1. m. nedlöpande fria flikar och tänder, de yttre breda och korta, ofta nästan fyrkan- 

 tiga genom den tvära eller hjertlika, utåtrigtadt groftandade basen och den m. 1. m. af- 

 huggna, breda och ofta intryckta spetsen. Denna trubbighet hos de yttre bladen är ser- 

 deles karaktäristisk och återkommer hos de flesta former. Skuggformer få mera lång- 

 skaftade, stora och utdragna blad; bladbasen blir gerna hos dylika former på alla bladen 

 m. 1. ra. nedlöpande eller hopdragen. På en del ställen träffas på öppna lokaler former 

 med nedlöpande bladbas och korttandade blad af mera gråaktig färg, på andra ställen 

 former med breda blad, tvär bas och lag, vinklig eller rundad tandning. Holkarne variera 

 längre eller kortare med mörka fjäll, klädda af föga stjernludd (oftast hos skuggformer) 

 eller med ljusare ända till gröna fjäll, till större delen gråa af temligen tätt ludd (vanligt 

 hos solformer). På öppna, näringsrika ställen blir den ofta tufvig af flera stjelkar, på 

 skuggiga, ställen utvecklas vanligen blott en stjelk. 



Har i Skandinavien en vidsträckt utbredning, men hör ej till de allmännaste med 

 afseende på förekomsten. Fläckvis uppträder den någongång riklig, men vanligen ej i 

 större individmängd, hvilket sammanhänger med dess val af ståndorter. Inom området 

 är den allmännast i skogsbygden, der den uppträder i stenbundna ängar och på bergiga 

 trakter, företrädesvis i närheten af sjöar. I detta senare afseende öfverensstämmer den 

 mycket med H. ccesium, med hvilken den har en genomgående analogi. Dock väljer 



