48 II. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLOHA. 



cinerea. Squamce angustse, exteriores breviores sublaxae acutiusculse, interiores + 

 lanceolata? dorso obscuriore dilute marginatse in apicem acuturn — cuspidatum + 

 obscuratum livido-fuscura sensim attenuatae, intima: paucae subulatae. Calathium 

 saturate luteum subradians. "LiguloB glabrae. Stylus vivus viridi-obscurus, siccus 

 sat nigricans. 



Inv. 9 ,^, D. c. 35., L. m. 2,5—3 mm. 



En vacker och utpräglad form, lätt igenkänd på sina nästan glatta blåaktigt blek- 

 gröna eller lifligare glaucescenta, undertill vanligen lefverfärgade blad med långa, vanligen 

 röda bladskaft och sin fina, vanligen bladlösa eller långt ned enbladiga stjelk, men isynnerhet 

 på de grönhvita eller ljust askgrå, af det täta stjärnluddet liksom mjöliga holkarne med 

 smala, utdragna, spetsiga till sylspetsade fjäll. Bladen äro vanligen temligen breda, ned- 

 till grundare eller djupare och ojemt skarptandade med ofta sned, vanligen tvär eller 

 m. 1. m. pillik bas, de inre och stjelkbladen mest flikade med ojemna och ofta bakåt- 

 rigtade basaltänder, långt och helbräddadt spetsade, de yttre m. 1. m. trubbiga och grundt 

 tandade. Holkarne äro vanligen smala, ovalt cylindriska m. 1. m. nedlöpande och öfver- 

 gående i det upptill förtjockade holkskaftet, men variera bredare, mångfjälligare och med 

 utseende som hos ccesium-typen. Vid blomningen äro de svagt hopdragna på midten. 

 Fjällen äro nästan alltid i spetsen mörka och ofta vinfärgade, men fjällens såväl mörka 

 ryggar som breda, gröna kanter döljas för öfrigt till största, delen af det täta, hvita stjern- 

 luddet. Till sina hufvudsakligaste kännetecken visar den sig vara närmast beslägtad med 

 föregående och står äfven mycket nära följande. Genom H. *caudatulum (Hier. exs. fasc. 

 Ill n. 28), som mest är skild genom sina nästan helbräddade och ovalt-lancettlika, fin- 

 spetsade blad samt mera glandelhåriga holkar ra. m., och vidare H. *cordigerum Norrl. 

 Bidr. bildas en nästan kontinuerlig serie till H. *maculosum. Med spädare former af H. 

 stenolepis y. canulum skulle den möjligen någon gång kunna förvexlas, men är lätt skild 

 genom rikligare stjernludd, mörkare, mindre korgar och mörka stift. 1 



Från följande form skiljes den bland annat genom spädare växt, bredare blad och 

 smärre, gråare holkar. Bada stå i ett mycket nära förhallande till H. *ravusculum, hvilken 



1 Enligt E. Fries' beskrifning på //. mur. ineisum Nov. cd. II och Symb. samt tlen dermed synonyma 

 II. subcccsium Epicr. skulle möjligen ifrågavarande form (ill en del afsetts med dessa. På båda ställena, livilket 

 uttryckligen angifves i Symb., användes dock dessa namn kollektivt, ocli otvifvelaktigt afscs till stor del späda ocli 

 mera stjernludna former af //. *stenolepis Lbg, måhända ö. littorale LÖNNR. De anförda ståndorterterna och 

 växtställena torde antyda detta ss. i Symb.: in rupibus ealcareis v. c. Gottlandire» och i Epicr.: pulehruin in 

 Gottlandia». På Gotland, hvars norra del på senare tider är ganska väl undersökt af K. .1. LÖNNROTH, K. Johans- 

 son och S. Almuuist m. fl., har //. *canitfösum aldrig anträffats, men väl former af //. *stf?tolepis med starkt 

 stjernludna fjäll. Att denna senare form äfven innefattats i //. mur. ineisum och //. *subccesium Fr. i Symb. 

 och Epicr. och till hvilken grad kollektiva dessa verkligen der äro, framgår bland annat af de i Symb. cit. ex. ur 

 llerb. Norm. XIII. (n. 21.), livilket nummer såväl jag efter granskning af Upsala Universitets och Stockholms 

 Museers exemplar, som C. J. Lindeberg (enl. anteckningar i K. F. Dusens herbarium) funnit innehålla flera for- 

 mer. C. .1. Lindeberg säger i anförda anteckningar: »Under namnet subesesium» har Fries sammanfört en liten 

 form af II- murorum och en d:o af //. bifidum (sr Herb. Norm.) — -- ■ — » Jag har funnit de citerade explm. 

 innehålla dels en späd //. *stenolepis (i båda ex.) dels små individer af //. ccesium., (= //. bifidum Lbg). vidare 

 H. *maeulosum samt slutligen en hittills obenämd, gulstiftig, med II. *stenolepi3 beslägtad form. På grund häral 

 anser jag, att hvarken namnet, ineisum (såsom förut af HOPPE användts på en annan art) eller subecesium kunna 

 begagnas för vare sig //. *canitiosum eller //. *stenolepis och åtminstone endast ex parte böra upptagas ss. syno- 

 nym till den senare. 



