• )!' il. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACI1 M-FLORA. 



de ej så litet om H. *sublividum och äro af intresse för de antydningar om slägtskaps- 

 förhållandena, de gifva. Med den förstnämda torde denna form vara närmast beslägtad 

 och både genom denna och den sistnämde samraanbindes den för öfrigt med //. *steno- 

 l /i/s Ofvannämda modifikationer ha vanligen <»eksa mörka har och rätt talrika glandier 

 nå holkskaften. För öfrigt varierar ifrågavarande art med smärre, korta holkar och trubbi- 

 gare fjäll eller längre holkar med längre och mera spetsiga fjäll, vidare med breda holkar och 

 mera randad bas eller smala med mera nedlöpande bas o. s. v, alldeles analogt med H. 

 *galbanum. I allmänhet ega former med de för silvaticum-typen mest utmärkande egen- 

 skaperna hade smalare och längre holkar samt spetsigare fjäll. På magra, torra lokaler 

 far den ofta grundt tandade blad, men behåller i öfriet sina karaktärer. 



'&■ 



Mest afvikande frän alla öfriga former är: 

 b. galbaniforme n. f. 



Foliis pallidioribus lntescenti-viridibus, subtus magis glauco-canescentibus, firmi- 

 oribus minus profunde dentatis, anthela magis contracta subsimplex ramis pedun- 

 culisque magis arcuatis, involucris erassioribus brevioribus magis floccosis et glan- 

 dulosis, squamis brevioribus angustioribus plurimis obtusioribus, calathiis minoribus 

 sat ]>lenis a forma typica diversum. Stylus luteus, siccus leviter fuscescens. 



Inv. ?=¥, D. 30—35, L. m. 2,5 mm. 1 



Genom sina blekare och och mera gråaktigt glauceseenta, fastare blad, hvilka äro 

 grundt tandade, ofta trubbtandade, mera langskaftade med sällan djupflikad men oftast trub- 

 bigt och bredt flikad, tvär till hjertlik bas, sina kortare, gråare, mångfjälligare och bredare 

 holkar med mera jemnbreda, vanligen kortare och trubbigare fjäll samt sin mera hop- 

 trängda vippa med krökta grenar är den ganska väl skild från föregående, om än den 

 mångenstädes synes genom mellanformer öfvergå i den. Eger dessutom pa holkskaften 

 rikligare glandier, hvilka ofta äfven lätt kunna iakttagas bland holkens mörka och mera 

 styfva hår. Har i detta afseende likhet med en i Torpen i Norge af mig anträffad form, 

 hvilken synes utgöra en slags mellanlänk till H. *canitiosum. Ar ibland så föga skild 

 från föregående att den ser ut att vara blott en ståndortsmodifikation af densamma, ibland 

 deremot högst utpräglad och lätt skild. Exemplaret i I. P. Norrlins Hier. exs. n. 117 

 b. öfverensstämmer med ifrågavarande form till blad och holkar, men liknar föregående i 

 vippan. I skugga bli bladen stora och glatta samt jemnare tandade och fjällen mera ut- 

 dragna. Motsvarar fullkomligt en mera högväxt silvaticuin-WV form af H. *galbanu>ii med 

 smärre, korta holkar och mera hopdragen vippa. I lefvande tillstand har den alltid gula 

 stift, hvilket ej alltid är fallet med föregående. 



Hufvudformen med modifikationer är anträffad på följande stållen: Östergötland, Linköpingstrakten; St. 

 Lars s:n, Ryd; Vist s:n, Sturefors och Sundsbro; Kärna s:n, Malmen; Väderstad s:n, Bossa;ård; Rinna s:n, Stor- 

 torp; Svanshals s:n, Stora Kullen (förf.); Stora Aby s:n, Backasand (G. Andersson); Sunds s:n, Sundbomo, Grabj 

 och Sundsö; Omberg, Rödgafvel, Stoeklycke in. fl. st. (förf.); Grebo sm, Stcckö (N. C. Kindberg); Marmor- 

 bruket (S. Ai.Murrsr): Gfotland, Fleringe s:n. Han och Ar; Tingstäde; Visby, Lummelund (allt enl. S. Ai.m- 



