<>*» II. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVEEIGES HIERACIUM-FLOEA. 



Anthela + läxa — subcontracta simplex — subcomposita 3— 10-eephala ramis 

 subrectis v. + curvulis sat patentibus superantibus + approximatis imis sat distan- 

 tibus sparsim stellatis rare glandulosis et pilosis, pedicellis raediocribus ssepius leviter 

 arcuatis acladioque 13 — 30 mm. longo sat dense canotomentosis pilis brevibus tenellis 

 subobscuris raris superne sparsis longioribus dilutioribus et glandulis tenuibus nigris 

 v. dilutioribus ubique sparsis obtectis. Involucra viridi-obscura v. sat viridia basi 

 ovoidea in pedicello + incrassato + decurrentia. Squamce angustae lanceolato-lineares 

 plurimae subequales, exteriores rnodo breviores sublaxse angustiores obtusiusculae, 

 intermediae in apicem obtusiuseulum v. acutum sensim et longissime protractae, in- 

 tima plures subulatse, apicibus tenuissime albocomatulae, pilis obscuris brevibus sparsis 

 densiusculis et glandulis sat brevibus nigris basin versus densiusculis eeterum 

 sparsis obtectis rare — sparsim stellatis. Calathium + laete luteum densiusculum. 

 Liguloe glabree. Stylus vivus fusco-lividus, siccus nigrescens. 

 Inv. r ~ , D. 35 — 40, L. ra. 2,5 mm. 



5 — 6 



Denna utmärkta och med H. *stenolepis länge förvexlade form ' öfverensstämmer 

 visserligen med densamma i många afseenden ss. till de smala, utdragna, spetsiga fjällen 

 äfvensom i habitus, men igenkännes dock lätt genom de grönare, ej så blåaktiga, mera 

 skarp- och oftare bredtandade tunnare bladen med stelare, rakare tänder och flikar, i all- 

 mänhet mera hopdragen vippa med gröfre grenar och skaft, genom grönare holkar med 

 visserligen långt utdragna och spetsiga men i spetsen aldrig nakna fjäll, hvilka äro betyd- 

 ligt mindre stjernhåriga, rikare och tydligare glandelhåriga och styfvare, mörkare håriga, 

 samt slutligen de mörka stiften. 



( hiktadt sin större habituella likhet med H. *stenolepis är den dock sannolikt mindre 

 beslägtad med denna än med H. *silvaticum och H. *prolixum. Från den förra är den 

 utan vidare skild genom holkarnes beklädnad, från den senare, hvilken den med afseende 

 på holkarnes glandelrikedom närmar sig, genom sina långa, smala fjäll med färre glandier 

 och talrikare hår samt bredare, djupare inskurna blad af ljusare färg. Afven är den nära 

 beslägtad med H. *christianiense Dahlst. (Hier. exs. fasc. III n. 30 och Stexstk. Yerml. 

 Archier. 1889), hvilken är att anse som en vestlig paralellform med ännu rikligare ut- 

 vecklade glandelhår. 



Den varierar temligen obetydligt till holkarnes beklädnad, hvilkas färg vexlar något 

 från m. 1. ra. grön till grönsvart. Fjällen variera något mera och äro än kortare, än betydligt 

 förlängda. Deremot varierar den betydligt i anseende till bladen, hvilka i skugga vanligen 

 äro stora, veckiga, och flikiga, deremot på friskare ställen hafva smalare och djupare in- 

 skärningar och tänder och på solöppna ställen och hos magrare individer äro mera jenit 

 och grundt tandade; för öfrigt variera de smalare till bredare, få- till raångtandade o. s. v. 

 Bredbladiga former, hvilka ofta ega färre och framåtrigtade tänder, få vanligen bredare 

 och tjockare holkar och erhålla härigenom en mera ccesiu oi-artad habitus. Dylika former 

 få ofta enklare vippa med rakare skaft och erinra rätt mycket om en del långfjälliga 

 former af H. Hceticolor, hvars allmännare former dock ännu mera motsvara följande underart. 



1 I herbarier har denna länge gått under namn af II. *stenolepis, hvartill C. J. Lindeberg ofta bestämt den. 



