QQ II. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



genom sin täta, skarpa och naggadt, vid basen djupare, inskurna tandning, ofta snedt ned- 

 stigande på skaften, sin vanligen mångblomstriga vippa ined utspärrade, bågböjda och 

 isynnerhet upptill närmade grenar, i spetsen på de korta ni. 1. in. krökta skaften bärande oftast 

 små och breda holkar, som till färgen äro ni. 1. m. gråaktigt svartgröna och ega smala fjäll, 

 klädda af sparsamma till rikliga, korta hår och små, af håren oftast nästan dolda, spar- 

 sammare till tätare glandier samt sparsamt stjernludd, hvilket är något rikligare på holk- 

 basen och i de yttre och några af de mellersta fjällens kanter. Fjällen äro till större 

 delen jemnbreda, smala, trubbade eller hastigt tillspetsade, endast några inre mera lång- 

 spetsade eller sylspetsade. De variera dock såväl till längd som spetsighet ej obetydligt. 

 Bladen äro vanligen mycket glatta och sakna undertill nästan eller helt och hållet stjern- 

 lndd utom stjelkbladet, hvilket åtminstone på medelnerven är temligen stjernhårigt. Der- 

 emot äro skaften temligen rikt och långt håriga. I bladform och färg, holkarnes utseende 

 och karaktärer i allmänhet har den en anmärkningsvärd likhet med H. *basifolium. Med 

 denna, hvilken till sin morfologiska utbildning tillhör ccesium-tyipen, är den utan tvifvel 

 nära beslägtad. Späda backformer af båda äro understundom svåra att skilja och bada 

 variera alldeles analogt. Deras förhållanden till hvarandra skall närmare omtalas under 

 H. *basifoliuni, till hvilken hänvisas. Vanligen har H. *maculosum enbladig stjelk, men 

 på en del ställen, såsom i Stockholmstrakten, träffas den dock stundom med ett par 

 skaftade stjelkblad, ett förhållande hvilket märkvärdigt nog på denna trakt eger rum med 

 flera andra former af silvaticum-tjpen. Den synes för öfrigt beslägtad såväl med före- 

 gående båda former som med följande och har i vippans bildning, det oftast småhåriga 

 kronbrämet m. m. karaktärer, hvilka häntyda pä ett om än atlägset genetiskt samband 

 med vissa Subvulgata, särskildt en del sagittatumartade former ss. H. *philanthrax m. h\ 

 och H. *pr(jetenerum, till hvilka följande form dock har att uppvisa ännu större antyd- 

 ningar. 



Liksom till holkfjällen varierar den ej så litet äfven till bladens bredd, bärighetens 

 större eller mindre riklighet ni. ni. I allmänhet är den i östra Sverige tätare och kortare, 

 i vestra Sverige och Norge längre och glesare hårig i anseende till holkarne i full analogi 

 med förhållandet hos H. ^basifoliwn. I skogstrakter bli också växtens alla delar finare, 

 spädare och glattare än annorstädes. 



Med H. *cordigerum Norrl. är den utan tvifvel nära beslägtad, hvilket tydligt fram- 

 går af här och hvar uppträdande, bredbladiga former, hvilka till bladform och habitua 

 ofta äro förvillande lika den nyssnämda. Så t. ex. äro dylika former anträffade på Got- 

 land. De skiljes dock lätt bland annat på bladens mörkare; grönska, deras tjocklek och 

 fasthet ni. m. och holkarnes beklädnad. (Se vidare under H. *canitiosum). 



Inom området är ifrågavarande form flerestädes anträffad och synes Föredraga torrare, fastare mark oeli 

 mindre beskuggade lokaler ss. stenbundna gräsbackar, öppnare buskmarker ra. m. Utbredning: Östergötland, Vestra 

 Karg, Djurstorp (11. Strömfeivt) ; St. Lars s:n, Valla och Etyd; Vist sm, Klampenborg; Svanshals s:n, Stora 

 Kullen; Väderstad s:n, Bossgård och Lindekullen; Oppeby s:n, Drabo; Sunds s:n, Grnby; N. Vi s:n, Kärremåla, 

 Siggemålen samt Kyrkohögmålen ; Trehörna s:n, Slangeryd (förf): Småland, Mörlunda s.-n, Haddetorp (K. •'■ 

 Lönnroth); Vestervik, Svinnersbo (A. V. Lund); Forserum sm (K. Johansson): Dref s:n ((i. E. Hvi.tkn- 

 Cavallius): Gotlmiil, mellan Sanda och Vestergarn (K. .T. Lönnroth)? 





