KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 73 



sat longis vestitis. Folium caulinum ssepius + profunde ad basin affixum v. 

 ad medium canlis insertum petiolatum + ovato-lanceolatum in apicem sat longe 

 cuspidatum subintegrum attenuatum + inaeqvaliter et argute dentatum deorsum + 

 inaeqvaliter et crebre et profunde incisum. Anthela + läxa simplex v. + composita 

 ramis longis + rectis, inferioribus sat longe distantibus magis erectis, superioribus 

 + approximatis sat patentibus dein saepe leviter curvulis plerumque valde superanti- 

 bus, pedicellis mediocribus et acladio 25 — 40( — 60) mm. longo dense — densissime 

 canofloccosis et glandulis mediocribus sparsis (v. raris) — densiusculis (prsesertim 

 i pedicellis) obtectis. Involucra + obscure cano-virentia et variegata sat elongata 

 valida basi + ovata. Squamce latiusculae + elongatae + ovato-lanceolatae in apicem 

 + obtusiusculum — acutiusculum comatum elongatae sat late viridi-marginatae, in 

 marginibus inferne sat dense superne dense et late albofloccosaj ceterum rare — 

 sparsim stellata' dorso glandulis + validis mediocribus densiusculis subobscuris — 

 dilutis vestitae. Calathium laete luteum, radians. Ligulce glabrae. Stylus vivus et 

 siccus semper luteus. 



Inv. ,~ , D. c. 35, L. m. c. 3 mm. 



5 — b 7 



Ifrågavarande vackra form utmärker sig frän närstående genom sina blekgröna, 

 undertill ofta något glaucescenta, än tjocka än tunna, blad, som till öfre delen äro mera jemnt 

 och framåtrigtadt tandade och vid basen, som är något hopdragen eller tvär, mindre ofta 

 med tydligt hjertlikt-pillik form, åtminstone hos de inre djupt och bakåt- eller utåtrigtadt 

 flikiga, temligen långa och stora holkar, hvilka äro brokiga af tätt stjernludd i fjällens 

 kanter och klädda af medelmåttigt täta och stora, vanligen gulknappiga glandier, oftast 

 vid och gles korgställning med raka, slutligen långt öfverskjutande grenar samt temligen 

 ljusa, långa och glesa blommor med alltid gula stift. Bladen variera betydligt till konsi- 

 stensen äfvensom till tandningens groflek och riklighet samt rigtning. I skugga bli de 

 tunna och oftast stora med längre, gröfre och veckigare tandning samt vid basen djupare 

 flikade; på solöppna stil Ilen äro de smärre, tjocka och läderartade med grund men tem- 

 ligen skarp och ofta framåtrigtad tandning. Tänderna äro utom vid basen framåtrigtade, 

 ofta ganska regelbundet ordnade utefter bladkanterna samt omvexlande stora och små. 



Ar ganska fristående och synes ej nära beslägtad med någon af de föregående, ehuru 

 den i några afseenden har vissa likheter med H. *ccesiiflorum och måhända, såsom förut 

 påpekats, genom några sparsamma mellanformer torde sammanbindas med H. triangulare. 

 Deremot står den synnerligen nära den formgrupp bland Ccesia, hvilken jag sammanfattat 

 under namn af H. porrigens, och isynnerhet dess underart H. *reswpinatum. Med båda 

 dessa former öfverensstämmer den med afseende på egendomligheterna i bladens tand- 

 ning, äfvensom ofta till deras form samt till holkarnes indument och byggnad m. m. 

 Båda de nämnda formerna ega modifikationer, analoga med dem hos H. *laceri folium, 

 hvilken dock, som ofvan är antydt, torde vara närmast beslägtad med H. *resupi?iati(»i. 

 Till denna senare närmar den sig ofta betydligt i anseende till bladens färg och tandning, 

 äfvensom till de ljusare färgade holkfjällen. I öpland, der båda äro mycket allmänna, an- 

 taga bladen oftast hos båda en något blåaktig färgton, hvarjemte holkarne ofta bli mindre 



K. Sv. Vet. Akad. Haudl. Band 25. N:o 3. 10 



