7 1 II. DAIILSTKDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES IIIKKAUI M-KLOKA. 



och stundom glesare och ljusare glandelhåriga. Dylika modifikationer äro af särskildt in- 

 tresse såsom belysande den utan tvifve] rätt stora slägtskapen mellan ifrågavarande former. 



[nom området endast, funnen på eti fåtal ställen såsom i Östergötland, Omberg, Stocklycke, här dock rikligt; 

 Väderstad s:ii, Lindekullen, sparsamt (förf.); Marmorbrukel (S. Almc» rsT). 



I tom området anträffad i Södermanland vid Alberga rikligt (is. Almqi rsr); Stora .Malms sm ((I. A:\ 

 Malme): Upland ocli Mälartrakten allmän (S. Almquist, M. M. Floderus m. fl.): Vermland (K. O. E. Sten- 

 ström): Dalarne, Silfsbergs sm (K. I'. Hägerström, Pr. Lönnkvist) samt Vestmanland, Vestanfors (Fr. Lönn- 

 kvist) och Kungsör (C O. v. Porat). 



B. SUBVULGATA (Almqu.). 



Stjelk uedtill m. 1. in. rikt och mjukt långhårig och glesare stjernhårig, upptill van- 

 ligen glesare hårig, sällan nästan glatt och oftast mycket rikt stjernluden, stundom ända 

 från basen eller från midten glest och upptill rikt glandelhårig eller åtminstone i närheten 

 af vippan glandelhårig, vanligen med ett väl utveckladt, stundom med två eller någon 

 gång tre, väl utbildade och skaftade stjelkblad eller de öfre m. 1. m. outvecklade och 

 braktéliknande, sällan bladlös. Stjelkbladet är vanligen fästadt vid eller ofvan midten, 

 mera sällan närmare basen. De nedre bladen bilda vid basen en m. 1. m. rikbladig rosett 

 med korta eller inga mellanleder och äro oftast långt skaftade. Bladen äro för öfrigt 

 normalt mörkare eller blekare gräsgröna, ej sällan ytterst lifligt gröna med mången gång 

 svagare eller mera utpräglad anstrykning åt lökgrön, glaucescent eller något blygrå färg, 

 sällan rent glaucescenta, undertill blekare eller mycket ofta med dragning åt blågrönt, 

 ofvan tätare eller glesare linhåriga, sällan nästan glatta, undertill temligen till rikt mjuk- 

 hariga, vanligen rikt eilierade och med lång- och oftast rik- samt mjukhåriga skaft, för öfrigt 

 undertill vanligen sparsamt, mera sällan rikt eller blott på medelnerven stjernhåriga. Basal- 

 bladen variera till bredden från bredt äggrunda till aflånga eller bredt lancettlika och än» 

 än helbräddade eller nästan helbräddade, än på vexlande sätt tätt tandade med spetsiga 

 eller trubbiga smala eller breda tänder, stundom regelbundet sågtandade och ej sällan 

 dubbeltandade. Bredbladiga former hafva oftast äggrund, hjertlik eller af större utåt- och 

 bakåtrigtade, breda eller smala flikar och tänder pillik bas. Smalbladigare former hafva 

 oftast äggrund eller m. 1. m. nedlöpande bas. De inre och mellersta bladens bas hafva 

 vanligtvis rikligast tandning, som stundom blir mycket grof och veckad och ej sällan ned- 

 stiga fria flikar och tänder mer eller mindre långt ned på bladskaften, isynnerhet p;i de 

 inre bladen. 1 allmänhet äro de flesta bladen trubbiga, de yttre ofta rundade eller tvär- 

 huggna och endast de inre äro spetsiga, men vanligen ej sa skarpt spetsade, som hos före- 

 gående grupp. Hos smalbladigare former äro Likväl äfven de mellersta bladen ofta mera 

 spetsiga. Stjelkbladen äro trubbade till kortspetsade eller hastigt och vanligen ej långt 



