KOKGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. NjO 3. 111 



afsmalnande, nedlöpande bas och ega da oftast skarpare och jemnare sågad kant. Hos 

 dylika exemplar blir stjelkbladet (eller stjelkbladen) oftast nästan oskaftadt, hvarigenora 

 ett utseende, närmande sig vulgatum-typen, framträder. Vanligen äro dock bladen breda 

 med äggrund eller hjertlik bas och utstående, vid basen bakåtrigtad tandning. Stjelk- 

 bladet är i allmänhet föga utveckladt. Pa friska och näringsrika ställen blir det dock 

 vanligen stort och skaftadt, och tandningen blir här hos alla bladen, isynnerhet vid deras 

 bas, längre och skarpare. Då och da variera bladen nästan helbräddade, ovala till 

 elliptiska. 



De på holkar och skaft bland glandierna uppträdande håren förekomma i ytterst 

 vexlande mängd. Typiskt äro de ganska rikligt för handen, men hos former frän en del 

 orter (såsom Smaland) svnes de nästan alldeles saknas och förekomma blott enstaka på 

 något eller några af fjällen. Hos den rikligast håriga formen (hvilken är bäst utpräglad 

 i Stockholmstrakten), svnes glandier och hår kunna öfvergå i och ersätta hvarandra. 

 Denna form har äfven kronbrämet starkast hårigt. 



Med //. *variicolor är den utan tvifvel nära beslägtad; äfven torde den genom H. 

 *8ubciliatum, hvilken är en nästan fullständig afbild af densamma, fast till alla delar 

 spädare och glattare, sammanbindas med H. pellucidum L.est. Från H. *subciliatum är 

 den oaktadt likheterna väl skild, hvilket framgår äfven deraf, att båda formerna, t. ex. i 

 Askeryd, der de växte blandade om hvarandra, alltid förekommo utan några mellanformer 

 och alltid redan pä blotta habitus med säkerhet kunde särskiljas. Till bladens tandning, 

 isynnerhet hos smalbladiga former med skarpt sågtandade blad, holkfjällens anordning och 

 form samt inflorescensen liar den äfven rätt många likheter med //. *s&rratifrons Almqu. 

 Dock torde den såsom den rikliga bärigheten och isynnerhet tendensen att erhålla hår på 

 holkarna antyder utom med följande vara närmast beslägtad med H. sagittatum Lbg. 

 Sannolikt kan den anses vara en gammal och väl utpräglad mellanform mellan de form- 

 grupper, livilka i detta arbete betecknats under namnen H. serratifrons, II. integratum och 

 //. sagittatum. Om dess förhållande till //. sarcophyllum, se under denna, 



Med H. cinerascens Jord. 1 är denna form icke identisk, att döma af originalexemplar 

 i Ups. Univ. bot. Museum, men måhända beslägtad. I denna form, hvilken med all sanno- 

 likhet tillhör Oreadea, har denna grupp och Vulgata en af sina många beröringspunkter. 

 Båda formerna tillhöra utan tvifvel äldre variationskretsar inom de respektive grupperna, 

 uppkomna innan flertalet af dess former hunnit differentiera sig i de nu inom grupperna 

 sa olika variationsrigtningarna. Härigenom torde den vid första betraktandet så märk- 

 värdiga likheten möjligen förklaras. 



Inom området är förhandenvarande form funnen i Östergötland, Vestra Husby, Korssäter (II. Strömfelt); 

 Omberg. Elvarums udde oeb Mullskräema ( V. Dusen): Småland, Askeryd s:n, Bordsjö; Eksjö sm, Brevik (förf.): 

 Grenna (P. Hagström); Döderhults sai, Sörevik (E. Wijkström); Yestervik, Svinnersbo ni. n. st. (A. AV. Lund 

 och M. Floderus); Öggestorps s:n, Ljungarp (K. Johansson). 



Utom området anträffad rikligt i Stockholmstrakten flerestädes på Djurgården, vid Nacka ni. fl. st. (S. Almquist, 

 O. Jukl och förf.): Södermanland, Brännkyrka s:n, Jakobsberg (S. Ai.mqust oeb förf.): Upland, Pogelbolandet (K: 

 Fr. Thedentus): Vestmanland, (Cungsör (C. O. v. Bokat): Blekinge, Afvelsgärde (.1. Ankarkroxa): Halland 

 §ärö i Xorrskoffs s:u och Lunda s:ii (.1. A. (Iabrielssox). 



1 Jfr Al.mqv. Stud p. XVI. 



