KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 115 



En synnerligen utmärkt form, stående emellan H. *integratum fi decorosum och 

 H. ciliatum. Från den senare, hvilken den habituelt oftast liknar, är den skild genom 

 svagare hårighet, oftast fläckiga, tunnare, temligen lökgröna blad, rikt glandulösa holkar 

 utan inblandade andra hår (endast afblomstrade holkar hafva äfven några få hår), oftast 

 tydligare och rikare stjernludd i fjällens kanter samt mörka stift. Från den förra är den 

 skild genom sina mera aflånga och lökgröna, fläckiga blad, hvilka äro m. 1. in. tydligt 

 tandade samt mörkare, tjockare holkar med bredare fjäll och rikligare stjernludd. Hufvud- 

 sakligast karaktäriseras denna form af de mörka, mestadels lökgröna, ofvan rikt mörk- 

 fläckiga och fettglänsande bladen, hvilka variera från m. 1. m. oval till aflång form och 

 utom det innersta äro trubbiga samt äro vinkligt vågbräddade eller ega bred, grund och 

 trubbig tandning, hvilken vid den hopdragna hjertlikt pillika eller tvära basen, isynnerhet 

 hos de inre, är längre, skarpare och bakåtrigtad, ett eller mera sällan två, kortskaftade, 

 spetsiga, isynnerhet vid basen ra. 1. ra. skarptandade, utåt böj da stjelkblad, korta, tjocka 

 holkar, klädda af rikliga glandier och brokiga af vanligen rikt stjernludd i de mörka fjäl- 

 lens kanter samt mörka stift. 



Varierar till bladens bredd och tandning ganska betydligt. På solöppna, torrare 

 ställen får den vanligen nästan helbräddade eller ytterst kort bugttandade blad, hvilka 

 vanligen äro små och smala (ovala till aflånga) samt ofvantill rikt svartviolett fläckiga. 

 Stjelken och bladskaften bli här ofta, den förra stundom i hela sin längd, lifligt violetta. 

 I skugga bli bladen, isynnerhet vid basen, djupare och skarpare tandade samt bredare, van- 

 ligen äggrundt ovala till bredt aflånga med oftast tvär eller hopdragen, pillik till nästan 

 hjertlik bas. Ofta tendera bladen (på alla lokaler) att få största bredden ofvan midten. 



Vippan varierar från 2 — 3-blorastrig med aflägsnade, upprätta grenar till rikblorastrig 

 med isynnerhet upptill närmade, utspärrade och bågböjda grenar. Holkarne variera längre 

 eller kortare, med stjernluddet rikligt i fjällkanterna och föga spridt på fjällens raidt eller 

 äfven ganska rikligt öfver hela fjället, hvilket isynnerhet är förhållandet hos former från 

 torra, soliga ställen. I djupare skugga blir stjernluddet oftast löst tilltryckt och otydligt 

 samt framträder bäst på fjällets öfre del. 



Utom med föregående och följande är den jemte H. *integratum sannolikt beslägtad 

 med H. sagittaturn och troligen äfven, ehuru mera aflägset befryndad med H. pellucidum, 

 om hvilken den i flera afseenden erinrar till holkar och vippa och med hvilken frodiga 

 skuggformer ega en i ögonen fallande habituel likhet. 



Magra, fåblorastriga former med glesare vippa och mera skarptandade, spetsigare 

 blad erinra i flera afseenden om H. *ornatum, till hvilken denna förra kan anses som mot- 

 svarande silvaticum-i 'orm. Sådana exemplar ega, isynnerhet till vippgrenarnes beskaffen- 

 het, holkarnes beklädnad och form, fjällens bildning ra. m. stora likheter med den senare. 



Anträffad inom området i Småland, Eksjö s:n, Brevik: Östergötland, Vist s:n, Sturefors och Sundsbro i 

 steniga och bergiga ekbackar temligen rikligt; Sunds s:n, G råby och Sunds Södergård (förf.); Svinshults s:n, 

 Klockarp nära Backhult; Omberg (K. F. Dusen): Gotland, Ar i Fleringe (S. Almuuist). 



För öfrigt ej sällsynt i Stockholmstrakten (S. Almöuist och O. Juel): Södermanland, Brännkyrka s:n, 

 Jakobsberg (förf.). Äfven anträffad i Vermland (K. O. E. Stenström). 



