KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 119 



conferte obtectae, marginibus usque ab apice comoso + dense superne sat late in- 

 ferne angustius floccoso-limbatas. Calathium + obscure luteum sat radians. Ligulce 

 glabrse. Stylus obscurus, siccus nigricans. 

 Inv. JJzj* D. c. 35, L. m. ad 3 mm. 



Utmärkt genom sina mörkgröna till grågröna, mjuka, rikligt håriga och helbräddade 

 eller nästan helbräddade blad af vexlande bredd, af hvilka endast de yttre eller höstbladen 

 ha något hjertlik eller intryckt, de öfriga m. 1. m. äggrund eller m. 1. m. vigglikt ned- 

 löpande bas, de flesta trubbiga, endast de inre m. 1. m. spetsiga, nästan alltid 1 — 2 lång- 

 spetsade stjelkblad, af hvilka det nedre oftast är m. 1. m. skaftadt med vanligen äggrund 

 eller föga nedlöpande bas, rik, hopträngd m. 1. m. vid, kvastlik eller upptill flocklik in- 

 florescens med böjda skaft, ganska gröna till grönbruna holkar, som äro brokiga af en smal 

 strimma af tätt stjernludd i de temligen breda och jemnbreda, trubbiga till kortspetsade fjäl- 

 lens kanter och klädda af rikliga, omvexlande längre och kortare, storknappiga glandier, som 

 äro spridda nästan öfver fjällens hela yta, samt mörka stift. Glandierna på holkarne är till 

 större delen längre än på skaften och inflorescensgrenarne samt hafva temligen stora knappar. 

 Häri och i bladform har den mången gång en stor likhet med en del helbladigare former 

 af H. *macradenium och är utan tvifvel något beslägtad med denna. För öfrigt fram- 

 träder mer eller mindre tydligt såväl i holkarnes utseende och beklädnad som mången 

 gång i bladform dess slägtskap dels med H. pellucidum, dels med H. orbicans. Derjemte 

 har den i många afseenden ej ringa öfverensstämmelse med de mera sjelfständigt utbil- 

 dade formerna af H. sagittatum, särskildt underarten af samma namn, till hvilken H. 

 *unctiusculum kan anses som en verklig mellanform. Till H. orbicans bildas, ehuru ej så 

 tydligt, en mellanlänk genom H. *umbelliferum Norrl. Hier. exs. n. 97 — 99. Till H. 

 ciliatum har den tydligen slägtskap genom H. *variicolor. Med följande är den, som förut 

 påpekats, ganska nära slägt. För öfrigt är den habituelt och isynnerhet genom bladen 

 lätt igenkänlig och varierar i endast ringa mån till holkarnes karaktärer, troligen endast 

 genom ståndortens inflytande, hvilket yttrar sig i något bredare eller smalare fjäll, rikli- 

 gare eller svagare stjernludd o. s. v. Deremot varierar den betydligt till bladens bredd 

 och färg. An äro de breda af oval eller aflångt oval form, än smalt aflånga eller smalt 

 lancettlika, än äro de af gråaktigt grön, än af mörkt grön och än af något i gulgrönt 

 stötande färg. De yttre hafva vanligen något intryckt eller svagt hjertlik bas och hafva 

 ofta nästan alldeles afhuggen spets, de innersta och stjelkbladen äro deremot alltid spet- 

 siga. De senare äro karaktäristiska genom sin äggrunda eller föga nedlöpande bas och 

 genom att hastigt från den jemförelsevis breda basen afsmalna i en oftast långt utdragen, 

 stundom sylhvass spets. Vanligen är det nedre, som än är fästadt nära basen, än vid 

 eller ofvan stjelkens midt, skaftadt (om än kort) och väl utbildadt; det öfre är oftast föga 

 utveckladt eller fjällikt, bildande öfvergång till brakteerna. I de flesta fall äro alla bla- 

 den helbräddade eller bugtbräddade; endast sällan förekomma på de yttre bladen några trub- 

 biga, nästan rundade och på de inre och stjelkbladet vid basen några få, föga framträdande 

 spetsiga tänder. Smalbladiga former hafva dock oftare lågt bugtbräddad kant. Nedre delen 

 af stjelken och åtminstone halfva bladskaften, hvilka oftast äro långa och isynnerhet upp- 

 till och vid sin bas bredt vingade, äro än mörkare, än ljusare brunvioletta. 



