

120 H. DAIILSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACTUM-FLORA. 



I den om hösten anlagda bladrosetten hafva bladen nästan alldeles samma form som 

 hos Syringa vulgaris, ehnru med vanligen mindre tydligt hjertlik bas, och äro alldeles 

 helbräddade. Dessa blad kvarsitta dock sällan vid blomningstiden. 



Med H. dan/rinn niilii (= H. integrifolium Lange) ' har den och kanske i ännu högre grad följande var. flera 

 likheter, hvilka föranledt S. Almquist att sammanföra dem, men såsom G. Schneider 2 påpekat, är Langes form 

 sannolikt beslägtad med Alpestria och likheterna få väl derföre tydas såsom beroende på analogi. Dock kan 

 denna likhet möjligen tydas som härflytande ur en aflägsen slägtskap, om H. danicum, såsom jag förmodar och 

 såsom anmärkningsvärda likheter göra rätt sannolikt, är att föra till gruppen Semidovrensia ÄLMau., 3 hvilken synes 

 utgöra en sannolikt äldre och artfattig mellangrupp mellan Vulgata och Alpestria (Dovrensia). 



Från H. *integ,ratum är H. danicum emellertid betydligt skild genom flera, ända till 5, utvecklade stjelk- 

 blad, hvilka alla, utom stundom det eller de tvenne nedersta, äro oskaftade eller ibland nästan omärkligt skaftade 

 och af hvilka de mellersta än hafva bred, rundad, nästan omfattande bas, än äro något nedom midten hastigt hop- 

 dragna och derefter jemnbreda men vid sjelfva bladfästet något utvidgade och mer eller mindre omfattande, såsom 

 hos Alpestria, samt de öfre ega äggrundt hjertlik, något omfattande bas eller mer eller mindre förhålla sig som 

 de mellersta. Stjelkbladen äro derjemte breda och nästan jemnbreda eller liksom de flesta rosettbladen bredast 

 ofvan midten och kortspetsade samt alla vanligen ytterst lågt och jemt tandade. Holkarne äro längre och mör- 

 kare genom föga framträdande grön kant och med likformigt öfver fjällens ryggar spridt stjernludd samt ega 

 genom stjernluddets utseende mycket, som erinrar om Alpestria. Achenierna äro långa och brunröda eller kastanje- 

 bruna (enl. odlade explr. och tab. i Fl. dan.). 



Inom området är H. *integratum anträffad på Gotland, nedom Torsborgen i barrskog (K. Johansson): 

 •Småland, Rogberga s:n, Klefarp (K. Johansson); Askeryds s:u, Bordsjö (förf.): Östergötland, Kvarsebo sm, 

 Marmorbruket (S. Almuuist); St. Annae sm, Herrborum (N. C. Kindberg). 



Utom området funnen i Södermanland, Björkviks s:n, Harpebol (G. A:N Malme); Brännkyrka s:n, Jakobs- 

 berg m. fl. st. (S. Almuuist och förf.) och flerestädes i Stockholmstrakten, der den synes vara allmän och dar 

 den liksom på de nämnda lokalerna i Södermanland mestadels uppträder med i ovanlig grad smalbladiga former: 

 Vermland, Gillberga s:n (K. O. E. Stenström): Västergötland, Kinnekulle (A. H. Cederin): Nerike, Karlskoga, 

 Rödehult (O. Reuterman): Dalsland, Dalskogs s:n (A. Fryxell): Gestrikland, Ämot (C. O. Schlyter): Ånger- 

 manland, Tåsjöberget (Fr. Lönnkvist); Själevads sm (V. F. Holm): Jemtland, Östersund (C. F. Sundberg och 

 förf.); Frösön (förf.); Handöl (Fr. Lönnkvist): Norge, Doyre (Fr. Ahlberg, X. C. Kindberg in. fl.), ofta med 

 stylösa blommor; Kristiania och på öarne i Kristiania-fj orden (Blytt i H. N. XI], 23 och förf). Jfr för öfiigt 

 S. Almquist, Stud. p. XVII. Har oftast på nordligare lokaler bugtbräddade, smala blad samt dessutom kortare 

 holkar. 



Former trän Östergötland och Smaland närma sig genom oftare breda blad och 

 deras tendens till skarpare tandning, isynnerhet vid basen, i allmänhet mera än former 

 från andra områden följande varietet: 



/>' decorosum n. var. — Dahlst., Hier. exs. fasc. I, n. 52. 



Caulis magis robustus. Folia rosularia saturate gramineo-viridia brevius petio- 

 lata, exteriora minora, rotundato-ovalia — ovata, interiora et intima latissima et 



1 Se noten sid. 118. 



2 Jfr G. Schneider, Deutsche bot. Monatsschrift, ti:o 8, 1888. 



3 Se M. Elestrand, Botaniska utflykter etc. p. 64 i Bihang till Kgl. Svenska Vet. Ak. Handlingar, Hand 

 10, Afd. ITT, n:o 7. 



