KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 121 



maxima + ovata — ovato-elliptica basi + rotundato-cordata — abrupta v. sub- 

 hastato-cordata integra v. minute denticulata et ad basin breviter argute et insequaliter 

 dentata + aeuta. Folium caulinum e basi + rotundata — sagittata + dentata + 

 late ovatum subintegrum — denticulatum et cito in apicem + cuspidatum contrac- 

 tum (sa^pe duo). Anihela ut in pra3cedente ramis pedicellisque crassioribus den- 

 sissime nigroglandulosis. Involucra crassiora, squamis latioribus obtusis densissime 

 glandulosis eeterum ut in praseedente. Ligulce marginales aliquantulum latiores, in- 

 timas sa?pius brevissime ciliatae. 



Grof och storväxt samt af ett från föregående ganska afvikande utseende till följd 

 af de stora, breda bladen och tjockare holkarne med bredare och betydligt mera glandel- 

 håriga fjäll samt rikligare glandulösa korgskaft. Bladen äro till större delen af m. 1. ni. 

 äggrund form, stora och breda (ända till 1"2 — 13 ctm. långa och 6 — 7 ctm. breda), 

 de yttre trubbiga, de inre trubbspetsade med hjertlikt pillik till nästan tvär eller äggrund 

 bas, helbräddade eller något bugttandade eller efter hela kanten temligen tätt korttandade 

 eller fintandade. Vid basen sitta ofta några få långa tänder, hvilka äro bredare och något 

 bakåtböjda, isynnerhet hos de yttre bladen, då basen är hjertlikt pillik, smalare och spet- 

 sigare då basen är äggrund, hvarvid de närmast skaftet sittande tvenne tänderna synas 

 nästan fria. Till och med småväxta, magra exemplar bibehålla jemförelsevis breda blad 

 och tydlig om än kort tandning i motsats mot hufvudformen. Liksom hos denna äro 

 bladskaften, isynnerhet upptill, bredt vingade och till nedre delen liksom stjelkbasen m. 1. in. 

 mörkt violetta. Stjelkbladet är i allmänhet ganska bredt äggrundt, kortskaftadt, små- 

 tandadt med hvassa, glesa tänder och med rundad eller någongång pillik och längre tan- 

 dad bas, i allmänhet kort men skarpt spetsadt. Vanligen är det fästadt vid stjelkens 

 nedre del, stundom nära basen. Ofta är ett andra blad med mindre men väl utbildad 

 skifva utveckladt på stjelkens öfre del, men vanligen är detta föga utbildadt, bräkt elik- 

 nandc. Tillhör onekligen föregåendes variationskrets, från hvars former den mera i 

 kvantitativt afseende, än i verkliga karaktärer skiljer sig. Emellan denna forms mest fro- 

 diga individer och föregåendes smalbladigaste vtterlighetsformer finnes dock habituelt en 

 oerhörd skillnad, men mellanrummet utfylles nästan helt och hållet af former, intermediära 

 till bladens form, bredd och storlek. Dock synes ifrågavarande form alltid konstant skild 

 genom sina tjockare holkar, bredare fjäll och ytterst rikliga glandelhårighet samt benägen- 

 heten hos bladen att erhålla en skarp om än föga framträdande tandning Häri och i 

 bladens bredd och stundom äfven form erinrar den mera än föregående om H. danicum. 

 Formen frän Kinnekulle (Almqu. Stud.), af hvilken jag sett exemplar, tillhör hufvudformen 

 men tenderar at denna varietet genom sina bredare blad och gröfre holkar. 



Inom området anträffad i Östergötland, Sunds sm, Löfåsa riklig; Asby sm, Tångarp (K. F. Dusen). 

 I Herborum, St. Anmi- sm i Östergötland äro jemte former af föregående insamlade exemplar, hvilka stå 

 ytterst nära denna varietet. 



K. Sv. Vet. Akad Himdl. Band 25. N:o 3. IG 



