124 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIEBACIUM-FLORA. 



simplex oligocephala ramis distantibus + erectis — valde divaricatis ± longis (in- 

 terdum profunde paniculato-umbellata ramis polycephalis longissimis), pedicellis bre- 

 vibus — sat longis acladioque (3—) 5 — 20( — 40) mm. longo, dense cano-floccosis et 

 glandulis gracilibus parvis v. mediocribus raris — sparsis superne densiusculis sub- 

 involucris densis — crebris obtectis. Involucra ± canescentia diluta — sat obscura 

 variegata elongata gracilia (v. breviora subgracilia) basi + ovato-conica in pedicello 

 superne + incrassato bracteolato + abeunte. Squamce ± latiusculae — angustae + 

 elongate et anguste triangulares — lanceolato-lineares, exteriores breves obtusius- 

 culae, iuteriores in apicem acutum — obtusiusculuin + angustatae, intimae paucse 

 subulatae, + comosae, glandulis brevibus nigris + gracilibus densis ± crebris ob- 

 tecta.\ marginibus floccis densis sat late limbatse, dorso rare — sparsim (raro den- 

 sius) stellata). Calathium sat obscure luteum, radians. Stylus vivus luteus, siccus 

 fuscescens. 



Inv. ~ , D. 30 — 35, L. m. 2,5 — 3 mm. 



En af områdets märkligare och mera fristående former. Utmärker sig isynnerhet 

 genom långskaftade, blekgröna (eller något lökgröna), jemförelsevis föga håriga blad, hvilka 

 vanligen ega tydligt hjertlik bas och låg, utstående, bugtad eller vinklig tandning (men 

 de variera äfven nästan helbräddade till mer eller mindre grundt och bredt glest eller 

 tätt bugttandade till skarptandade), ganska smala och långa gråbrokiga holkar med i bör- 

 jan m. 1. m. nedlöpande bas, temligen utdragna, smala fjäll, i kanterna klädda af tiitt 

 stjernludd, hvilket inåt den rikt glandelhåriga, mörka ryggen småningom blir glesare, samt 

 gula stift och glesa korgar. 



Bladen variera betydligt till bredden; än äro de bredt äggrundt triangulära med hjert- 

 lik bas och vinklig, vid basen något gröfre bakåtrigtad tandning, än mera utdraget ägg- 

 runda eller ovala till jemnbredt aflånga med tätare och isynnerhet vid basen, som stun- 

 dom är sned, pillik eller något tvär, djupare och skarpare tandning samt än nästan hel- 

 bräddade. Nästan alltid äro de långt skaftade. På solöppna ställen bli bladen oftast 

 ofvantill m. 1. m. rikt mörkfläckiga. Varierar äfven högeligen till vippans utbildning 

 mellan tvenne ytterlighetstyper: en glest utspärradt kvastlik, nästan subfurkat inflorescens- 

 typ med aflägsnade grenar och långt akladium, hvilken är så karaktäristisk för en del 

 former af H. silvaticum (Subccesia), och en hopträngd, kortgrenig kvast- eller flocklik in- 

 fiorescenstyp med kortare akladium och mera bågböjda grenar, hvilken karaktäriserar en 

 stor del former af Subvulgata. I detta afseendc är den analog med H. *prolixum ni. fl. 

 af Subccesia, hos hvilka ett sådant vacklande mellan ytterliga morfologiska inflorescens- 

 typer är förhanden. Sålunda: kan den som denna ofta få en djupt ned förgrenad, lång- 

 grenig kvast eller flock med långt akladium (ända till -10 cm.), hvilken är att tyda som 

 et! mellan stadium mcllandcn flocklika, hopträngda och begränsade och den kvastlikt furkata, 

 mer eller mindre obegränsade inflorescensen. Äfven i öfriga afseenden har ifrågavarande 

 form att förete öfverensstämmelser än med Sitbcwsia, än med Subvulgata. Pa grund 

 häraf kan den anses som en mellanform mellan dessa bada grupper, men en äldre och 

 mera isolerad sådan, da den likväl ej genom direkta öfvergångar är förbunden med de 

 former af bada grupperna, till hvilka den tydligast eger antydningar till slägtskap. Inom 



