KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. NtO 3. 125 



Subccesia torde H. triangulare och H. lacerifolium utan tvifvel vara dess närmaste slag- 

 tingar. Med dessa har den många likheter, såsom i holkarnes beklädnad, egendomligheter 

 i bladens form och älven tandning m. in., men är dock betydligt skild genom holkarnes 

 och fjällens form, de trubbiga bladen med lägre tänder och frän den förstnämnde äfven 

 genom de gula stiften o. s. v. Slägtskapen med Subccesia framträder äfven tydligt i ört- 

 ståndets glatthet, hvari liksom till bladform och tandning, isynnerhet i den egendomliga 

 trubbiga tandningen vid den ofta sneda, hjertlika basen, den mycket närmar sig H. sarco- 

 phyllum (isynnerhet H. *obliquifolium och H. *expallidiforme\ hvilken sjelf är att upp- 

 fatta som en mellanlänk mellan vissa Subccesia, t. ex. H. *stenolepis och beslägtade och 

 H. sagittatum och närstående. Den kan äfven betraktas som en länk i en äldre serie, 

 hvilken förenat H. triangulare med H. sarcophyllum, H. orbicans och H. pellucidum. Till 

 alla dessa visar den sig än i högre, än i lägre grad ega anknytningspunkter. 



Här bör anmärkas att den, i synnerhet på Gotland, uppträder i två modifikationer 

 eller raser, den ena med helare och ofta fläckiga, mörkare blad samt kortare och bre- 

 dare, mera flerfjälliga holkar med korta glandier, och hvilken isynnerhet i förstnämnde af- 

 seende har stor likhet med H. *opacum Lönnr., den andra (f. myrtillinum K. Johanss. 

 n. forma) med oftare tandade blad, något mera utdragna, smalare holkar med längre fjäll 

 och på holkar och skaft längre glandier, hvarigenom den rätt mycket påminner om en del for- 

 mer af H. *porrigens. Dessa former synes likväl icke skarpt begränsade från hvarandra, men 

 antyda båda de differenser, hvilka äro något skarpare utbildade hos deras sannolikt mot- 

 svarande catsium-former : H. *opacum och H. *porrigens, hvilka visserligen ej heller alltid 

 med lätthet kunna skiljas från hvarandra, men dock i sina flesta former äro så betydligt 

 skilda, att de ej kunna, liksom de båda formerna af H. *pana?olum, sammanfattas under 

 en beskrifning. Det är förnämligast b myrtillinum, som visar största likheten med 

 //. lacerifolium, hvilken tydligen äfven i någon man är beslägtad med H. *porrigens. 

 Hufvudformen af H. *panceolum liksom //. *poirigens kunna ibland variera med något 

 livescent stift, hvilket alltid är karaktäristiskt för b myrtillinum (enl. K. Johansson). 



Denna form är funnen i barrskog bland ljung å gamla strandvallar vid Ar träsk i Fleringe s:n (K. 

 Johansson). 



Inom området är hufvudformen anträffad rikligast på Gotlawl, der den insamlats vid Visby flerestädes (S. 

 Almquist, K. J. LÖNNROTH och K. Johansson); Hau och Ar i Fleringe s:n (S. Almquist); Skälsö; Fårösund 

 (K. Johansson): Östergötland, (hillinge s:n, Hult: Marmorbruket (S. Almquist, V. Olsson); Oppeby s:n, Drabo 

 (förf.). Utom området funnen flerestädes i Stockholmstrakten, såsom vid Haga, på Djurgården m. fl. st. (S. 

 Almquist. O. Juel och förf.): Upland, Funbo (M. F. Flodebus). Vid Visby, Galgbacken, är (af G. A:N Malme) 

 funnen en modifikation, hvilken till de långa och stora holkarnes färg, form och storlek eger ytterst stor överens- 

 stämmelse med lång- och smalfjälliga former af //. *porrigens och bevisar tydligare än andra modifikationer den 

 nära slägtskapen mellan dessa former. 



