L32 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



parvura — magnum sat longe petiolatum ovato-lanceolatum basi cordata — hastata 

 v. obtusa argute et longe + inaequaliter subulato-dentatum ad basin + profunde et 

 anguste incisum et in petiolo sajpe laciniis et dentibus angustissimis liberis instruc- 

 tuni, alterum sunmmni haud raro evokituin, lineare integrum v. subulato-dentatum 

 v. ssepius bracteiforme. Anthela vulgo sat contracta paniculata v. umbellata + com- 

 posita rarius subsimplex et läxa, ramis pedicellisque sat longis gracilibus sa?pe valde 

 arcuatis, inferioribus 1 — 2 distantibus, summis valde approximatis cum acladio (5 — ) 

 15 — 20( — 30) mm. longo, dense cano-floccosis et glandulis gracilibus longioribua et 

 brevioribua confertis — creberrimis obtectis. Involucra brevia diluta + fusco-viridia 

 basi ovata postea rotundata. Squamce latiusculae, exteriores breves lineares obtu- 

 siusculse, interiores sublineares obtusiusculae — sat acutas, intima 1 + subulatee, mar- 

 ginibus latis vireseentibus ± densiuscule floccosa', ceterum sparsim stellata» glandulis 

 gracilibus confertis — creberrimis fere usque ad apices leviter comatos vestitae et 

 pilis brevibus obscuris ad basin sparsis — densiusculis superne raris — nullis ob- 

 tectse. Calathium + aureum, radians. Liguloe breviter at conspicue plerumque sat 

 dense ciliatae. Stylus luteus, siccus sa?pius fuscescens. 

 Inv. -t— ^) D. c. 35, L. ni. 2,5 mm. 



En såsom det synes särdeles distinkt form, utmärkt af ljusgröna, ofta något glauce- 

 scenta blad af hjertlikt äggrund till triangulär form, alla utom de yttersta m. 1. m. spet- 

 siga och ofta långspetsade med hvass, syllik och oftast lång tandning eller flikighet, isynner- 

 het vid de inres och stjelkbladets bas, korta, ljusa, m. 1. m. grönaktiga holkar med brun- 

 gröna (de mellersta och inre nästan jemnhöga), korta och nästan jemnbreda fjäll, hvilka 

 äro ytterst tätt glandelhåriga och isynnerhet vid basen äfven kort mörkhåriga samt i kan- 

 terna tätare, för öfrigt glesare stjernludna. Vippan är kvastlik eller oftast flocklik med 

 bågböjda skaft och grenar. Holkskaften äro ofta långa och utgående långt ned vid basen 

 af grenarne, sa att flocken blir nästan enkel till utseendet. Stundom blir vippan enkel, 

 fåblomstrig och ej sällan gles med utspärrade och aflägsnade grenar. Bladen variera i 

 skugga mjuka, tunna, mera utdragna, starkare och smalare flikade och tandade samt blek- 

 gröna, i sol fastare, bredare, grundare tandade, stundom blott srnåtandade och mera blekt 

 blågröna. Former med mera hela blad hafva, isynnerhet de yttre bladen, tydligt och 

 vackert bjertlika, hvaremot former med mera tandade blad få bladbasen mera tvär eller 

 pillik. De senare hafva oftast ojemnare flikighet vid basen och ej sällan långt ned på 

 skaften utvecklade smala och långa, fria flikar och tänder. Ibland uppträda individer med 

 ytterst bredt bjertlika inre och nästan rundadt hjertlika yttre blad. Stjelkbladet är än 

 stort, fästadt nära basen, livarvid ett liniesmalt, stundom fintandadt blad är utveckladt på 

 stjelkens öfre del, än är det mindre, fästadt högre upp och liksom rosettbladen i allmän- 

 het långt skaftadt. Bladskaften och bladens undersida, synnerligast medelnerven, äro sär- 

 deles långt och tätt hvithåriga, men liksom stjelkbasen vanligen föga eller icke färgade. 

 Genom en form på Gotland framträder dess nära slägtskap med H. *hepaticolor ganska 

 tydligt. En form frän Öland kan anses som en ytterligare mellanlänk. Med en del for- 

 mer af //. *</ randidens har den en ej obetydlig likhet och eger äfven i tandningens ut- 

 seende, bladfärgen o. s. v. flera likheter med //. *torticeps. Liksom en stor del former 



