KON 



GL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 135 



närmade och rina. Skaften, hvilka upptill ofta äro något förtjockade, äro långa och ej 

 sällan utgå de vid grenarnes bas, så att en nästan enkel flock uppstår. Vanligen är 

 en och annan af de öfre och ofta någon af de nedre in. 1. m. aflägsnade grenarne 

 längre än de öfriga, hvarigenom vippan blir ojenm. Holkarne äro ej sällan något vridna, 

 hvilket utom andra karaktärer antyder denna forms slägtskap med II. *torticeps. Dock är 

 den af temligen afvikande habitus genom bladens form, tandning och färg, hvari den närmar 

 sig H. *dentifolium, samt holkarnes färg och beklädnad, hvari den temligen påminner om 

 H. *persimile. 



Anträffad inom området i Östergötland. Vist s:n, Sturefors. på ett ställe temligen rikligt: Kärna s:n, Mal- 

 men (förf.). 



b trilineatum K. Johans, in litt. n. forma. 



Foliis plerumque angustioribus saepius minus profunde et minus crebre den- 



tatis, basi tantum dentibus longis saepius angustioribus instructa, anthela magis 



irregularis paniculata v. superiore parte interdum subumbellata ramis vulgo mul- 



tum patentibus curvatis dense canofloccosis et dense — conferte nigroglandulo- 



sis pilis paucis longioribus nigris immixtis, acladio 3 — 30 mm. longo et involucris 



validis sat magnis atris variegatis basi crassa rotundata squamisque angustis lineari- 



bus obtusis — obtusiusculis valde comosis marginibus + anguste viridibus floccis 



albis densis ftre ad basin limbatis dorso atro glandulis nigris longis crebris — con- 



fertis pilis sparsis( — densiusculis) obscuris immixtis vestitis nec non stylo obscuro 



facile nigricante a pra?cedente sat diversum videtur. 



H 12 



Inv. 4 <5 _6, D. 35 — 40, L. m. 2 — 2,5 mm. 



Ehuru i flertalet karakterer och i habitus ganska lätt skild från föregående och må- 

 hända likvärdig med densamma, vågar jag ej bestämdt uttala mig härom på grund såväl 

 af de få fyndorterna som af den stora likheten med en del former af h. f., af hvilken 

 den möjligen kunde vara en mera utpräglad lokal variation. Dock är den från alla före- 

 gåendes former skild genom de mörka stiften, de mörkare holkarne med smalare eller åt- 

 minstone ännu mera jembreda fjäll, hvilkas smala gröna kanter äro nästan eller helt och 

 hållet täckta af tätt, hvitt stjernludd, hvilket upptill är tydligast och öfvergår i fjällspet- 

 sarnas rikliga härtofsar och med sin hvita färg bildar ett skarpt afbrott mot den 

 smala, svarta ryggen. Då derjemte luddet på fjällets öfriga del alldeles saknas eller åt- 

 minstone är sparsamt, men till följd af fjällets mörka färg och de mörka glandierna knap- 

 past synes, uppstå tre olikfärgade, ganska tydligt markerade och nästan lika breda linier, 

 hvaraf holkarna få ett karaktäristiskt utseende. Hos föregående öfvergår kantens ludd 

 småningom mot fjällets midt i glesare stjernhår. Vippan är derjemte mera oregelbunden 

 och glesare än hos föregående. Ofta äro ett par holkar, ibland toppholkens och den när- 

 mast under sittande, ibland ett par af sidogrenarnes starkt närmade hvarandra med delvis 

 hopvuxna skaft eller äro de till större delen sammansmälta. Ofta är då den äldre holken 

 alldeles oskaftad och sidoholken något öfverskjutande men kortskaftad. 



