144 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



i spetsen rundade eller åtminstone mycket trubbade, ibland mera äggrunda till aflånga 

 och kortspetsade; det innersta är dock alltid smalare och mera spetsigt. Undertill variera 

 de från temligen till rikt stjernludna, isynnerhet stjelkbladen, och äro äu temligen ljust 

 gröna, än ganska intensivt blåaktiga. 



Särdeles intressant är denna form för sin vexlan.de habitus, framkallad af stjelkena 

 olika bladrikedom. Exemplar utan eller med 1 stjelkblad tillhöra i morfologiskt afseende 

 silvaticum-typen i vidsträckt bemärkelse och öfverensstämma i tandning och bladform 

 mycket med följande och H. *lepistoides (eller //. * jircetenerum). Exemplar med flera ut- 

 vecklade stjelkblad, hvilka sålunda äro utbildade enligt vulgatum-typen, närma sig habi- 

 tuelt och i karaktärer i hög grad vissa i närheten af H. *diaphanoides stående former, 

 isynnerhet några jemtländska med stjernludd i holkfjällens kanter, hvilka på annat ställe 

 skola behandlas. 1 Men den liknar äfven mycket H. *diaphanoides sjelf till habitus, isynner- 

 het de ej sällsynta formerna af densamma med trubbigt eller rundadt spetsiga, upptill 

 bredare rosettblad och vid basen hufvudsakligen framträdande tandning. Onekligen står 

 den mycket närmare diapha?wides-gvup\)en än t. o. m. H. serratifrons och närstående, då 

 mellan dessa senare och den förra olikheten med afseende på stjelkens morfologiska utveck- 

 ling, bladform och tandning är betydligt större. 



Hos H. *sparsidens förekomma alla öfvergångar från silvaticum- till vulgatum-typ&a 

 och här har man sålunda exempel på en form, hvilken inom sig sjelf eger dessa bada 

 motsvarigheter, hvilkel är af intresse, emedan det visar, att de olika morfologiska typerna 

 icke strängt tillhöra fylogenetiskt skilda grupper, om än så ofta synes vara förhållandet, 

 utan i många fall utbildats ur en gemensam grundtyp. Mänga gånger kommer den i det 

 allmänna utseendet nära en del mindre typiska former af H. *orbicans och med afseende 

 på bladens tandning och rikliga stjernludd har den ofta synnerligen stor likhet med H. 

 *sareopliyllum, med hvilka former den utan tvifvel har en afiägsnare slägtskap. Den står 

 mycket nära. föregående och förbindes genom densamma troligen med H. * integral um. Med 

 H. *subcinerellum har den äfven en ej ringa likhet till holkarne och äfven till bladen. 



Anträffad i Småland, Rogberga s:n, Tenhult, Lättarp; Forseruin sai (K. Johansson); Eksjö s:ii, Brevik m. 

 fl. st. allra, (förf.): Östergötland, Qvarsebo (S. Almquist). Äfven känd från Södermanland, Alberga (S. Almcuist). 



4. H. * subcinerellum K. Jon. in lift. 



( '<i,ulis 35 — 50 ctm. altus, gracilis, inferne sparsim et molliter pilosus leviter 

 stellatus, superne magis magisque floccosus — sat cano-tomentellu> apice glandulis 

 solitariis — raris nigris sat validis obsitus, 1( — 2)-folius. Folia rosularia sat longe 

 petiolata, bete gramineo- v. sublutescenti-viridia, subtus pallidiora sparsim (-- suh- 

 dense) et molliter in eosta leviter stellata longius et densius pilosa, supra glabra — 

 fere glabra, (— sparsim pilosa) sat opaca, exteriora orbicularia — rotundato-o\ata 

 subintegra — leviter undulato-dentata basi subcordata — obtusa, intermedia + late 



1 Så påminner den mycket till holkar och allmänna utseendet om //. *atorlienst Norrl. 



