152 II. DAIILNTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACirM-FLORA. 



En anmärkningsvärd form af ganska säreget utseende, utmärkt af sin rika blad- 

 rosett af medelmåttigt långt skaffade, öfvervägande äggrundt-laneettlika — bredt lancettlika 

 in. 1. in. spetsade, gräsgröna i lökgrönt skiftande blad med utefter hela bladkanten ganska 

 tät, något ojemn, ej serdeles lång, utstående eller framatrigtad tandning med de bredare 

 eller smalare bugtkanta.de eller triangulära tänderna utdragna i en karaktäristisk, lång, svl- 

 lik, glandelspetsad udd, föga utbildadt eller stundom 2 till 3 rudimentära stjelkblad, smal och 

 vanligen äfven kort, kvastlik vippa med korta, ganska raka och (isynnerhet under holkarne) 

 tjocka grenar och skaft, temligen tjocka, flerfjälliga holkar af gråaktigt svartbrnn färg 

 och smala, till större delen trubbiga, i kanterna smalt stjernludna och liksom de gråsvarta 

 skaften rikt och kort glandelhåriga fjäll, som dessutom äfven äro klädda af sparsamma till 

 temligen talrika., svarta, föga gråspetsade, korta hår. 



Habituelt tillhör den mera ccesium- än silvaticum-typen och äfven i bladform på- 

 minner den mången gång mycket om den, isynnerhet då tänderna, som stundom händer, 

 bli rakare, mera framåtrigtade och jemt spridda utefter kanten. Vanligen är tandningen 

 dock tät och ojemn samt tändernas kanter bugtiga, isynnerhet hos de oftast längre basal- 

 tänderna. Det nedersta, mera utbildade stjelkbladet, hvilket oftast är litet, lancettlikt, 

 långspetsadt och långt syllikt samt vid basen flikigt tandadt, är sällan långt aflägsnadt från 

 rosettbladen, utan sitter vanligen alldeles i deras närhet. Oftast äro nedtill och vid midten 

 af stjelken 1 — 2 smala, stundom långa, skärmlika blad utvecklade, hvilka äro oskaftade 

 och stundom långt, hvasst och syllikt tandade. Äfven härigenom får den ett mindre 

 sUvaticum-artadt utseende. Sannolikt är den lika mycket som H. *sparsidens ni. fl. eller 

 kanske ännu mera än dylika former af Subvulgata beslägtad med H. diaphanoides och 

 närstående. Synnerligen stor likhet har den med H. diaphanoides [i atricajrillum, från 

 hvilken den dock skiljes genom sina outvecklade stjelkblad, spetsigare, längre skaffade 

 rosettblad med smärre, utefter hela kanten spridda tänder, samt smalare holkfjäll, hvilka 

 ej uteslutande äro glandelhåriga. I bladens tandning, isynnerhet de inre rosettbladens 

 och stjelkbladens, samt deras form, men ej så mycket till sin habitus, har den mycket 

 gemensamt med föregående, hvilken den i visst afseende förenar med H. serratifrons. Den 

 liknar till blad och holkar till en viss grad äfven H. * persimile. Med dessa är den utan 

 tvifvel närmast beslägtad. Stundom blir den till habitus rätt lik en del former af H. 

 * porrigens, men är lätt skild frän dessa, bland annat genom sin täta glandelhårighet i 

 vippan. 



Hittills endast anträffad på ett fåtal ställen inom området, der den helst synes välja stenbundna, magra 

 hedmarker eller liknande ängsmarker, nämligen i Östergötland, Wäderstads s:n, Skållerud och Lindekullen; Torpa 

 s:ii, Guldkistan; Trehörna s:n, Slangeryd (förf.): Småland, Fagerhults s:ii nära sjön Wälen, i sällskap med 

 77. diaphanoides (i atricapillum (K. .1. Lönnroth); Loftahammars s:n, Bjursnnd (A. W. Lund), med något bre- 

 dare och mindre tydligt tandade rosettblad: Södermanland. Stora Malms s:n (G. A:N MaT.Me). 



