KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:<> 3. 153 



H. PR^ITENERUM Almqu. 



Caulis sparsira — densiuscule pilosus, superne rare pilosus — subglaber spar- 

 sim — dense floccosus rare — densiuscule glandulosus, 1( — 2) folius. Folia rosu- 

 laria la?te — obscure gramineo-viridia — sat prasino-viridia plerumque sparsim 

 pilosa, subtus leviter — sparsim floccosa, plerumque obtusa ovalia — oblonga vulgo 

 late et undulato-dentata, interiora angustiora + acuta — longe acuta angustius den- 

 tata basi + descendente — subobtusa longius et insequaliter dentata, raro basi sub- 

 cordata — subhastata magis reverso-laeiniata. Foliuni caulinum longe acutum — 

 cuspidatum plerumque angustum vulgo basi descendente, raro hastato-cordata, saepius 

 acute et subulate dentatum. Involucra mediocria — parva raro elongata crassius- 

 cula — gracilia squamis angustis saepius acutis et sa?pe longe protractis glandulis 

 sparsis — densis v. crebris gracilibus et pilis brevibus vulgo obscuris densiusculis 



— sparsis obsitis marginibus leviter et saepe inconspicue floccosis dorso vix v. parce 

 stellatis. Anthela parva — sat magna paniculata — fere umbellata ramis leviter 



— sat eximie arcuatis. Styli lutei v. obscuri. 



Hithörande former utmärka sig alla genom sina vanligen föga håriga, till större 

 delen trubbade och oftast bredt bugttandade blad med nedlöpande eller trubbig bas, medel- 

 stora till små holkar af ljusgrön till brunsvart färg, klädda af lina glandier och mörka 

 hår samt i de spetsiga och ofta utdragna, fjällens kanter försedda med en oftast föga märkbar 

 strimma af glest stjernludd. De inre bladen och stjelkbladen äro alltid mer eller mindre 

 långt spetsade och smala samt hafva skarpare och ofta sylhvass tandning. Under-sidan 

 är oftast hos stjelkbladet m. 1. m. stjernluden. Hos en form, H. * aquiiiceps, förekommer 

 ofta pillikt-hjertlik bladbas äfven hos stjelkbladet med vid basen utåt- och bakåtrigtade 

 tänder och flikar. Eljest är tandningen framåtriktad, och serdeles karaktäristisk är den 

 hos de yttre bladen, der den är låg och bred, så att kanten ofta blir bugtad eller vinklig. 



Af hithörande former tenderar H. * persimile, hvilken är nära slägt med både H. 

 *rubiginans och //. * prcetenerum, åt H. *canipes och äfven åt //. *anfractiforme samt åt 

 föregående forrngrupp. H. * rubiginans närmar sig utom till H. * aquiiiceps i flera af- 

 seenden äfven till H. * c onsp ureans Norhl., hvilken måhända bör räknas till denna grupp, 

 ehuru den synes mycket fristående. H. * prceteiterum och H. * aquiiiceps, isynnerhet den 

 sistnämnda, hvilken äfven synes beslägtad med H. * expallescens, stå temligen nära H. 

 *canipes; den förstnämda är äfven nära slägt dels med H. * lepistoides och genom denna 

 med H. * mundulum, dels i ej ringa grad med H. * philanthrax. Omnämnas bör äfven 

 att H. * persimile har en anmärkningsvärd likhet med H. * expallidiforme. 



Dessa former visa sig sålunda till sina slägtskapsförhällanden intermediära mellan 

 former af H. serratifrons och vissa former af H. sagittatum och H. sarcophyllum, men 

 intaga en ganska sjelfständig ställning mellan dessa. 



K. Sv. Vet. Akad. Handl Band 25. N:o 3. 20 



