156 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA. 



nedlöpande basen längre, mer eller mindre på skaften nedstigande tandning, smal och 

 vanligen kort, kvastlik till flocklik vippa med upprätta, nästan raka eller vid basen något 

 k'igbnjd;i grenar och skafl med oftast små, tämligen korta, grönsvarta till grönbruna, rikl 

 glandelhåriga och vanligen sparsamt mörkhåriga holkar med mer eller mindre grönkantade 

 fjäll och med hos den lefvande växten knappast märkbart men efter torkning tydligt 

 framträdande, om än smal strimma af stjernlndd i kanterna. Stjelkbladet är vanligen fä- 

 stadt något nedom eller vid stjelkens midt, oftast smalt lancettlikt, uppåtrigtadt och ojemt 

 samt tämligen spetsigt naggtandadt och stundom vid basen flikadt, vanligen långt men ej 

 serdeles skarpt spetsadt och nästan oskaftadt. Hos frodiga exemplar bli rosettbladen, 

 isynnerhet de inre, vid basen grofflikade och veckade samt stjelkbladet ofta långt och 

 ojemt syltandadt till flikadt. Undertill äro de flesta eller åtminstone de yttre vanligen 

 lefverfärgade. 



Till bladform och tandning erinrar den än om H. anfractiforme än om H. *canipes 

 och H. * prcetenerum. Med den förstnämnda torde den vara mera aflägset, med de båda 

 sista närmare beslägtad liksom med följande. Till holkarne och bladen är den ofta rätt 

 lik H. *canipes, men skiljes lätt genom de förras form och beklädnad, och ofta liknar 

 den till fjällen ännu mera H. * duplidens, från hvilken den i örrigt är vida skild, bland 

 annat genom bladens form och tandning. Habituelt och i vippans bildning öfverens- 

 stämmer den rätt mycket med H. * Stentroemii, hvars former med rikare utbildadt ludd i 

 fjällens kanter torde antyda slägtskapen. 



Då den någon gång får smalare och skarpare blad, får den på samma gång en ej 

 obetydlig habituell likhet med H. * tenebricosum (isynnerhet om de växa tillsammans), 

 hvilken dock är lätt skild genom de hårigare, spetsigare och mera långtandade bladen 

 samt de längre, mörkare och spetsfjälliga holkarne med konisk bas. Sannolikt är den 

 dock föga befryndad med denna. Ar möjligen att uppfatta som en silvaticum-iorm, mot- 

 svarande H. * violascens bland Vulgata. 



Endast anträffad inom området och blott på ett fåtal ställen såsom i Östergötland, Vestra Husby s:n, 

 Korssäter (H. Strömfelt); Wist socken Sturefors och Sundsbro, på dessa ställen dock ganska riklig; Wäderstads 

 s:n, Lindekullen (förf.): Småland, Grenna, Westanå (K. A. Belfrage, I. N. Åkermark); Rogberga s:n, Klefavp 

 (K. Johansson), Askeryds s:n, Bordsjö (förf.). 



2. H. * rubiginans Norrl. 

 H. * rubiginans Norrl., Bidr. etc. et Hier. exs. n. 119. 



('milis humilis — sat altus, 30 — 60 ctm., viridis oracilis — subcrassiusculus 

 — 1 folius, inferne sparsim pilosus, superne fere depilatus et sparsim v. + dense 

 floccosus, apice pilis paucis subobscuris et glandulis minntis raris — solitariis obsitus. 

 Folia rosularia subprasina + obscura, subtus paullo pallidiora breviter v. mediocriter 

 petiolata, supra breviter et sparsim — subdensiuscule pilosa, subtus pilis sparsis — 

 densiusculis in costa sat floccosa densioribus et longioribus vestita, marginibus sat 



