KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:G 3. 159 



obtectis, sat dense — dense floccosis. Involucra parva gracilia fusco-viridia — 

 sat virescentia basi + ovata, postea rotundata. Squamce sat angustae lineares v. e 

 basi latiore in apicem + acutura sensim attenuatse saepe flores virgineos longe su- 

 perantes, intimas subulata?, exteriores breves acutae — obtusiusculae, omnes apice 

 levissime comatae v. nudse, glandulis gracilibus fuscis — luteolis densis v. confertis — 

 ereberrirnis et pilis obscuris parvis sparsis — densiusculis obtectis, ceterum levissirae 

 inferne in rnarginibus rare — sparsim dorso parce stellata'. Calathium anreum 

 sat radians. Ligulce glabra 1 . Stylus luteus. 



Inv. ! 5 , D. 30 — 35, L. m. 2,5 mm. 



Denna utmärkta form betraktar jag som typ för den särskilda formserie, till hvilken 

 äfven föregående och följande höra, af hvilka den mest liknar H. *persimile men från hvilken 

 den är lätt skild genom de små fina, smalfjälliga holkarne och deras beklädnad af tem- 

 ligen talrika, tina har och små, tätare glandier samt sparsammare stjernludd och genom 

 den oftast starkt utspärrade vippan med hopträngda, bågböjda grenar. Utmärker sig för 

 öfrigt genom sina smala, (vanligen ett, ibland ett par) skarpt och långt spetsade, syltandade, 

 kortskaftade eller oftast oskaftade, föga utbildade stjelkblad, små tätt eller glest och bug- 

 tigt vågtandade rosettblad med trubbiga till skarpspetsade, ofta ojeinna och låga tänder, 

 samt temligen rikt till rikligt stjernludd på bladens och isynnerhet medelnervens undersida. 

 Bladen variera dock temligen betydligt såväl till formen som till tandningens djup och 

 rikliffhet. Hos de nordligare formerna äro tänderna vanligen breda med rundade sidor 

 och tättsittande samt ofta temligen grofva och ojemna, hvaraf bladen, isynnerhet fjäll- 

 formernas, få ett kantigt utseende. Hos dessa bli också bladen oftast små och ganska 

 breda, vanligen m. 1. ni. ovala eller äggrunda, de yttre med tvär eller något hjertlik, sned 

 bas, derigenom att basaltänderna ofta pa ena sidan bli bakatriktade. Hos låglandsformerna 

 bli bladen mera långsträckta, ovala till aflånga, ofta med största bredden ofvan midten och 

 trubbigare samt nedlöpa på skaften och få mera bugtig tandning. Det innersta och stjelk- 

 bladet äro dock alltid m. 1. m. spetsade eller långspetsade med skarpare, företrädesvis vid 

 basen hopad tandning. Odlade exemplar utveckla ej sällan ofantligt stora och långsträckta, 

 rhombiskt till smalt lancettlika blad med grof och ojemn tandning, men ändra i öfrigt ej 

 sina karaktärer. Liknande bladform förekommer då och då hos vilda, kraftigt närda 

 exemplar. 



Småländska exemplar ha bredare blad med gles och ofta mera spetsig tandning, 

 något längre akladium samt ej sällan mera stjernludd pa holkfjällen. Af dessa olikheter 

 vill det synas som om formen hölle på att splittras i en nordlig och en sydlig ras samt 

 den förra i en laglands- och fjällform. Skilnaderna äro dock för obetydliga för att be- 

 teckna dessa former med serskilda namn, men de äro emellertid af intresse vid jemförelse 

 med andra former, hvilka hafva en liknande afbruten utbredning och på de skilda om- 

 rådena förhålla sig på samma sätt. Bland andra är den utan tvifvel närbeslägtade H. 

 * philanthrax en dylik form. Bådas utbredning är öfvervägande nordlig, och inom området 

 äro de att betrakta såsom reliktformer frän en tid, da bada formerna hade en sydligare 

 utbredning. //. * prcetenerum utmärker sig för öfrigt genom sin späda växt, glatta stjelk, 



