KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 161 



floribus virgineis longe superantes, exteriores laxae angustissimse lineares obtusulae, 

 marginibus fusco-virescentibus angustissime ss&pe parum conspicue floecosre, dorso 

 glandulis minutis nigris raris — sparsis et pilis brevibus obscuris v. apice breviter 

 albidis sparsis v. interdum densiusculis vestitae. Calathium + luteum, subradians. 

 Ligulce glabrae. Stylus obscurus. 



Inv. 5 _ 6( _ 7) , D. 35 — 40, L. m. 2,7 — 3 mm. 



Utmärkt af sin föga håriga, upptill något stjernludna och knappast glandelhåriga, 

 vanligen enbladiga stjelk, mörkare eller ljusare lökgröna, långskaftade blad, af hvilka de 

 yttre äro trubbade, vanligen grnndt tandade vid basen, m. 1. m. hjertlika och breda, ofta 

 nästan rundade och njurlika, de öfriga mera långsträckta, ofta med skarp och ojemn ehuru 

 ej tät tandning, hvilken är framåt- eller utåtrigtad och vid basen, isynnerhet af de inre 

 bladen, mycket ofta djup och flikad samt pillik, temligen gles vippa med medellånga, föga 

 böjda, af ganska tätt stjernludd och deras egen mörka färg mörkgråa skaft samt långa, i 

 blygrått dragande, svartgröna holkar med långt utdragna, spetsiga fjäll, klädda af mörka 

 hår och inblandade små glandier men med föga, i fjällkanterna endast som en smal strimma 

 synligt stjernludd. 



Vippans grenar äro mycket ofta så tätt sittande, att de nästan eller helt och hållet 

 bilda en flock. Holkskaften utgå äfven ofta långt ned, ej sällan vid sjelfva basen af gre- 

 narne, hvilka äro jemnhöga eller föga öfverskjuta akladiet, hvarigenom mången gång en 

 till utseendet af enkla korgskaft bildad, regelbunden flock uppstår. Magrare former hafva 

 dock vanligen en få- (3 — 5) blomstrig kvast. Bladen vexla rätt betydligt till tandning 

 och bredd. Smalbladigare former är vanligen djupare och skarpare tandade, bredbladiga 

 former hafva deremot kortare och bredare tänder men mera veckad bladkant. Basen va- 

 rierar från bredare, hjertlikt-pillik med starkt tillbakarigtade tänder eller flikar till mera 

 hopdragen, tvär eller svagt hjertlik med bredare och trubbigare tandning. Vanligen äro 

 de inre och stjelkbladet skarpast tandade, de yttersta stundom endast bugtbräddade. 

 Holkarnes och skaftens hår, hvilka vanligen äro mörka, stundom kort hvitspetsrde och rik- 

 ligast vid holkbasen, samt glandierna variera i riklighet hos olika individer och på olika 

 lokaler. Vanligen äro håren rikligare hos former från Öppnare, glandierna talrikare hos 

 former från mera beskuggade lokaler. Den fina strimman af stjernludd i holkfjällens 

 kanter är än tydligt framträdande, isynnerhet mot spetsen af fjällen, än föga märkbar. 



I holkarnes beklädnad och form har denna form mycken likhet med H. * ewpallescens, 

 från hvilken den dock i andra afseenden är lätt skild. Till vippan, isynnerhet till holk- 

 skaftens tätt tilltryckta, stjernludd, äfvensoni i habitus och egendomligheter i bladform och 

 tandning erinrar den ej obetydligt om H. *canipes, liksom den i flera afseenden, synner- 

 ligast i bladform och tandning, dels påminner om H. *aqnilum Norrl., dels om H. *per- 

 simile och H. *rubig inans, med hvilka alla den är nära slägt. Den synes äfven beslägtad 

 med H. * conspwcans Norrl., med hvilken den i habitus och till bladen har en viss likhet. 

 Den erinrar äfven, isynnerhet i späda exemplar, om fjällformen af H. *prcetenerum. 

 Bladens undersida är oftast vackert violett till mörkt och marmoreradt lefverfärgad, stjelk- 



K. Sv. Vet. Akad. Hnmll. Hund '.T). N:o 3. 21 



