164 H. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIUM-FLORA 



rande formen är den ofta uppträdande förekomsten af ett snedt äggrundt eller hjertlikt 

 äggrundt, aldeles helbräddadt atjelkblad. Isynnerhet är detta vanligt, der arten anträffas i 

 större individmängd, och hvilket jemte andra karaktärer på ett i ögonen fallande sätt 

 anger dess frändskapsförhålla tiden till H. pellucidum, H. integratum och H. mgrftntnm, 

 hos hvilka tendensen till en dylik form hos stjelkbladen med helbräddad rand äfven är 

 serdeles framträdande. 



Till belysande af denna arts öfriga frändskapsförhållanden förtjenar vidare att rela- 

 teras den öfverraskande variabilitet, jag fann densamma äga i södra Norges fjälldalar, 

 såsom i Torpen och Etnedalen, der jag 1885 hade tillfälle att närmare studera densamma, 

 och hvilken visade sig betydligt större än hvad förhållandet är inom Sverige. Sparsamt 

 anträffades här former af normalt utseende, men dessa syntes i allmänhet illa utvecklade, 

 småväxta och fåblomstriga. Deremot träffades mångfaldiga öfvergångar till högväxta former, 

 stundom med 3 utvecklade, skattade stjelkblad af någorlunda normal form, men med smala 

 vanligen elliptiska till lancettlika och ofta, isynnerhet vid basen, djuptandade rosettblad eller 

 till former med äfvenledes smala, vid basen groftandade, nedlöpande, stundom (isynnerhet 

 då endast ett utvecklats) nästan aldeles oskaftade, mången gång smalt lancettlika stjelk- 

 blad. Dessa former ägde i allmänhet normala holkar, hvilka hos de svenska formerna i 

 allmänhet föga variera till beklädnad och fjällens form och bredd, men stundom voro de 

 tjockare af mörk färg och med isynnerhet vid basen bredare fjäll. Andra former, hvilka 

 genom tydliga öfvergångar voro förenade med dessa, hade breda stundom nästan rundade, 

 lågtandade, yttre rosettblad (liknande höstformer från östra Sverige), h varemot de inre 

 nästan alltid voro smalt lancettlika till jemnbreda och långspetsade samt vid basen djup- 

 tandade liksom det vanligen oskaftade, oftast föga utbildade stjelkbladet. Hos dylika in- 

 divider voro holkarne stora och tjocka samt mörka med breda och väl framträdande hvita 

 luddkanter på fjällen. Dessa former ägde i allmänhet tätare och gröfre glandelhårighet, 

 hvarjemte äfven de enkla håren voro kortare och oftast tätare. Till holkarnes form och 

 brokiga utseende påminde de i hög grad om H. ciliatum, ehuru de till beklädnaden och de 

 betydligt smalare fjällen visade sig sammanhänga med de öfriga formerna, hvilka i all- 

 mänhet öfverensstämde med de svenska till hårighet och fjällens utseende och nästan en- 

 dast varierade till beklädnadens färg och täthet. De förutnämnda smalbladiga formerna 

 visade, oaktadt sin tydliga samhörighet med de svenska, i flera afseenden såsom i ten- 

 densen till hopdragen bladbas, djupare och isynnerhet vid basen, framför allt på de inre 

 bladen framträdande tandning, mindre raka korgskaft och infiorescensgrenar samt ofta på 

 holkarne kortare glandelhårighet, anmärkningsvärda likheter med H. * umbelliferum Lbg.; 

 Norrl., ' hvilken är att anse som närmaste slägting till H. orbicans och ersättande den 

 i nordligare delarne af skandinaviska halfön, der den synes ensam dominera. Såsom 

 framgår af de omnämnda norska formerna, hvilka äro att anse som mellanformer, synas 

 dessa båda, arter ännu ej på alla trakter fullt differentierat sig från hvarandra, ehuru H. 

 ^orbicans i förhållande till andra former eljest är mycket fristående. Alla de omnämnda 

 norska formerna, hvilka öfverensstämma med de svenska i anseende till de täta blom- 



1 Lindebergs f. i Hier. Scand. exs. n. 5G och Norrlins ft". i Hier. exs. n. 97 — 99, synes icke fullt 

 identiska, men äro att anse som modifikationer eller pA sin höjd fjeojrraliska raeer af samma art, i full analogi 

 med förhållandet hos //. orbicans. 



