KONGE. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. X:0 3. 185 



Denna serdeles vackra form utmärker sig genom sina ofta stora, breda och tunna, 

 lifligt gräsgröna, föga håriga blad med m. 1. m. nedlöpande bas och skarp, ehuru vanligen 

 ej lång, m. 1. m. helbräddad spets, gles och skarp utåt- eller framåtrigtad an nästan 

 omärklig, än låg, än teinligen läng tandning, isynnerhet vid de inres bas, hvilken ofta 

 t. o- ra. är flikad med på skaftet nedstigande fria flikar och tänder, långspetsadt, isynner- 

 het vid basen djupt och ojemt flikadt stjelkblad, oftast med pillik eller in. 1. m. nedlö- 

 pande sned bas med gerna bakåtrigtade tänder, gles kvastlik vippa med de öfre grenarne 

 båglikt böjda, de öfriga mera raka, oliklånga och oftast långt öfverskjutande akladiet samt 

 m. 1. m. ensidigt stälda, smala, långa, gråaktigt af stjernludd öfverlupna och genom dess 

 starkare hopning mot fjällkanterna något brokiga, vanligen ljust gröna holkar med smala, 

 men trubbiga fjäll, klädda af långa glandier, som vanligen äro mindre tydliga genom ofta 

 talrikare inblandade, mörka, hvitspetsade hår, samt glesa korgar och gula stift. 



Holkarne äro oftast mj^cket smala, men variera äfven något tjockare. Då och då 

 förekomma delvis eller helt och hållet sammanvuxna holkar. De senare igenkännes, utom 

 pä sin tjocklek, af den sneda basen och oliktidigt utslående kantligulae. Ej sällan är hol- 

 ken vriden, som hos H *torticeps. Holkarnes glandier äro än talrikare än sparsammare 

 och i förhållande dertill af- och tilltager hårigheten i riklighet. Ofta äro glandierna ut- 

 vecklade mera på en sida af holken eller på några fjäll rikligare än på andra. Bladen 

 variera rätt mycket till tandningens djup. Ofta äro de nästan helbräddade med några få, 

 föga framträdande tänder eller några smalare, längre fliktänder vid sjelfva basen; vanligen 

 äro de inre vid sin bas djupt och skarpt tandade. Endast de yttre äro mycket trubbade, 

 de öfriga spetsiga. Egendomlig är motsatsen mellan benägenheten hos stjelkbladet att få 

 pillik bas och hos rosettbladen att få nedlöpande. Enstaka exemplar med pillikt stjelkblad 

 och mera ojemt flikad tandning påminna rätt mycket om H. *marginellum, med hvilken 

 till holkarnes beklädnad finnes en rätt stor likhet. Någon gång blir denna form genom 

 mera bakåtrigtad tandning på rosettbladens bas ännu mera lik denna, med hvilken den utan 

 tvifvel är nära beslägtad. Närmast står den dock till följande och H. *informe samt är 

 sannolikt äfven slägt med H. *subcinerellum. 



Stjelkbasen och bladskaften äro ofta vackert violettfärgade. Stjelkbladet är än fästadt 

 djupt ned vid basen än vid eller ofvan inidten af stjelken. Ofta är ett litet, tandadt eller 

 helbräddadt liniesmalt blad utbildadt nära vippan. 



Anträffad inom området i Småland, Oggestorp s:ii, Romelsjö (K. Johansson). För öfrigt insamlad i Norge 

 på öaine i Kristianiafjordea i mängd, och förekommer der vanligast på skuggiga eller friska lokaler (förf.) 1 



3. H. * expallescens n. subsp. 

 Dahlst., Hier. exs., fase. 1, n. 49. 



Cau/is 35 — 50 et in altus erassiuseulus flexuosus pallide virens (0 — )1 — 2 fo- 

 lius, inferne densiuscule — sat dense et molliter pilosus sat floecosus, superne sub- 



K. Sv. Vet. Akftd. Handl. Band. 25. N:o 3. 24 



