KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 189 



rikt glandulösa men än äro sparsammare än mycket tätare håriga. På friska lokaler, där 

 holkfjällen oftast bli mörka, är stjernluddet i kanterna föga synbart. Deremot är det 

 tvdligt framträdande på torrare eller varmare lokaler, der holkfjällen bli mera gröna. Till 

 bladform och stjelkens bladrikedom och deraf härflytande habitus samt till tandningens 

 djup, bredd och spetsighet varierar den äfven ansenligt. Fjällformer äro vanligen låg- 

 växta, — 1 bladiga med små stjelkblad och hafVa, liksom oftast former från solöppna 

 lokaler, i allmänhet trubbigare tandning och ofta bredare blad. Hos dessa nordliga former 

 äfvcnsom skogs- och skuggformer är hårigheten på bladen mjukast och mest sammets- 

 artad. Serdeles intressant är en bredbladig form med 0- — 1-bladig stjelk från Smaland, 

 hvilket ligger utom artens öfriga utbredningsområde. Bladen hos denna form äro ytterst 

 breda, trubbiga, oftast breda ofvan midten och omvändt äggrunda; stjelkbladet kort och 

 brcdt, i motsats mot livad i allmänhet är fallet, öfriga karaktärer äro lika; äfven den 

 rikliga fläckigheten pä bladen är förhanden. Den är intressant både för den isolerade 

 lokalens skull och den rasolikhet som alldeles tydligt är förhanden men äfven för de ana- 

 logier i habitus och bladform, den har att uppvisa med H. *pra'tenerwn från samma 

 trakt, hvilken har alldeles samma utbredning som ifrågavarande form. I dessa småländska 

 former ligger tydligt uttryckt den slägtskap som medelst H. *prcBtenerum eger rum mellan 

 H. *philanthrax och H. *mundulam. Dock har jag äfven i Herjedalen träffat bredbladiga 

 former, ehuru ej så utpräglade till habitus, som den nyssnämda. På skuggigare ställen 

 får närvarande form större och mera utdragna, djupare inskurna blad, hvilka vid basen än 

 kunna vara groft och ojemt inskurna, än djupt, skarpt och spetsigt flikade. Så beskaffade 

 individer, hvilka dessutom hafva utdragna, aflanga till lancettlika och mera spetsade blad, 

 förekomma oftast men ej uteslutande i skugga och äro särskildt anträffade i Stockholms- 

 trakten, der denna underart liksom många andra derstädes förekommande silvaticum-i brmer, 

 synnerligen ofta får flerbladig (stundom 2 — 3-bladig) stjelk. Dylika modifikationer, hvilka 

 vid hastigt påseende mera påminna om vulgatum- än siluaticum-typeu äro dock ingalunda 

 sällsynta på andra orter, utan formen svnes i allmänhet ega stor benägenhet att variera 

 på dylikt sätt. De af K. O. E. Stenström i Vermland tagna exemplaren äro dylika, men 

 af ståndorten (kolbottnar) egendomligt utbildada modifikationer med ett oftast främmande 

 och från de nordiska formerna afvikandc utseende, men de öfvergå på samma lokal i 

 lågväxtare, mera normala former och ha endast förändrat de af ståndorten omedelbart 

 påverkade karaktärerna (sparsammare stjernludd i fjällkanterna än vanligt, rikligare fläckig- 

 het på bladen, hvilka dessutom hafva något mörkare färg o. s. v.). De mörka fläckarne 

 pa bladen framträda bäst och rikligast på soliga lokaler, men äro ofta äfven utbildade i 

 skugga, ehuru der i allmänhet endast mot spetsen af stjelkbladen. Bladen äro sällan, van- 

 ligen endast de öfver\ intrade rosettbladen, på undersidan violetta, hvaremot årsbladen 

 oftast undertill äro gröna. Bladbasen varierar hos bredare blad ofta något tvär eller 

 hjertlik, hos smalare blad in. 1. m. nedlöpande. 



Da och då uppträda former med flera, skattade, vid basen tvära eller något hjort- 

 lika stjelkblad. De äro analoga med dylika former af H. *conspurcans Norrl., med hvilken 

 ifrågavarande form tydligen också är beslägtad, och kunna pa grund af sin likhet lätt 

 förvexlas med denna, men de skiljas lätt på sin rikligare glandelhårighet i vippan, böjda 



