KONGL. SV. VET. AKADEMIENS HANDLINGAR. BAND 25. N:0 3. 191 



— ) densiusculis nigris sat gracilibus sub involucris sat densis et pilis obscuris v. 

 fuseis apice + albidis brevibus — raediocribus raris — sparsis (v. densiusculis) 

 obteetis. Involucra + crassiuscula ( — sat crassa) fusca — fusco-atra subcanescentia 

 leviter variegata basi ovata — rotundata postea rotundato-truncata. Squamce plurimae 

 sat angustae — latiusculre oblongaä v. e basi latiore in apicem obtusiusculuni coma- 

 tum attenuatse, exteriores angustiores lineares, intimae + acutae, marginibus + sor- 

 dide virescentibus floccis superiore parte dense et sat late inferiore parte sparse et 

 anguste + conspicue limbatae, ceterum rare — rarissirae stellatae pilis + longis 

 obscuris v. apice canescentibus densiusculis — densis et glandulis nigris parvis — 

 mediocribus sparsis — ■ densiusculis ( — sat densis) obtectae. Calathium saturate 

 aureum — laete vitellinum, subradians. Ligulce apice subglabrae, intimae breviter 

 ciliatae. Stylus obscurus, siccus nigricans. 



Inv. 5 _ 6 , D. c. 40, L. m. 3 mm. 



Lika framstående som H. *pliilantlirax och följande, ined hvilka den utan tvifvel 

 ar beslägtad och hvilka den sammanbinder med hvarandra, utmärker den sig från den 

 sednare genom högre växt, glesare och vidare vippa med större och tjockare holkar, 

 hvilka hafva mörkare, smalare och flera fjäll, klädda af glesare mörka hår och större gland- 

 ier samt med betydligt smalare och otydligare stjernluddsrand i kanterna men framförallt 

 genom sina oftast betydligt smalare, än djupare än svagare, men vanligen ganska regel- 

 bundet och ofta framåtrigtadt sågtandade, spetsigare blad, hvilka vid basen isynnerhet af 

 de inre och stjelkbladet äro djupare och smalare tandade till flikade och der vanligen ned- 

 löpande eller pillika med utåt- eller bakåtböjda tänder. Från föregående är den skild 

 bland annat genom spetsigare och jemnare tandning, fastare mera styfhåriga, aldrig fläckiga 

 blad, men framförallt genom tjockare holkar med bredare fjäll och betydligt svagare ut- 

 veckling af glandelhår men vanligen rikligare ludd, isynnerhet mot fjällens spetsar, hvilka 

 äro mera trubbiga. Varierar rätt mycket till bladens bredd och tandning samt basens 

 form. Vanligen äro bladen temligen långskaftade, mera upprätta och jemnt, de yttre 

 bredt, de inre allt mera skarpt sågtandade. De yttre hafva ofta tvär eller något pillik 

 bas, de inre äro vanligen nedlöpande till vigglika, men stundom äro äfven dessa eller 

 endast de mellersta, liksom ofta stjelkbladet, vid basen pillika och då oftast med långa, 

 smala flikar eller tänder. Frodiga exemplar hafva mera oregelbundet tandade, ofta nästan 

 dubbeltandade och veckade blad, hvilka vid basen äro långflikade (ofta ojemnt). Tand- 

 ningen varierar för öfrigt gles eller tätare och med omvexlande långa och korta tänder. 

 Gotländska exemplar, isynnerhet höstformer, hafva ofta bredare t. o. in. bredt äggrunda, 

 rikligt långhåriga blad med hjertlikt-pillik bas och breda tänder. Bladen äro hos dessa 

 kortskaftade och utbredda efter marken, hvilket beror på ståndorten, gräsfattig eller tillika 

 solöppen lokal. Stjelkbladen äro alltid skarpt och långt spetsade samt hafva än tät än 

 gles, oftast lång och syllik tandning eller flikighet isynnerhet vid basen. Bladskaften och 

 stjelkbasen, mera sällan bladens undersida, äro violetta. 



Denna form är tydligen äfven beslägtad med H. * tenebricosum och tenderar, ehuru 

 i mindre grad än denna, till holkarne, men dereinot mera till habitus åt //. *pinnatijidum, 



