194 II. DAHLSTEDT, BIDRAG TILL SYDÖSTRA SVERIGES HIERACIU M-FLORA. 



ligare derigenora att det är skarpare begränsadt till kanterna. Solformer få genom sitt öfver 

 fjällen mera utbredda ludd och kraftigare enkelhår samt ljusare och smärre glan delhår betyd- 

 ligt gråare holkar. Bladen variera mycket till tandningens längd och riklighet. På magrare, 

 öppna och soliga ställen bli de mera grågröna af tätare hår samt fastare och mera helbräd- 

 dade, stundom i kanten alldeles hela eller endast vid basen, som ofta är hopdragen och något 

 äggrundt vigglik, med ett par sunda och länga pillikt eller spjutlikt ställda tänder, hvilka 

 stundom kunna bli nästan fria. Former, som hafva alla eller flera af bladen med hop- 

 dragen bladbas, förekomma likväl äfven på andra lokaler. I skugga och på friskare eller 

 näringsrika ställen bli bladen större, tunnare, lifligare gröna samt mindre håriga; ofta äro 

 de här breda med pillikt-spjutlik, skarptandad eller långflikad, stundom oregelbundet flikad, 

 ibland något veckad bas, hvarjeinte den öfriga delen af skifvan blir lågt eller djupt, ofta ojemt 

 men ej serdeles tätt utåtrigtadt sågtandad. Ibland blir midteldelen af den pillika basen, 

 isynnerhet hos stjelkbladet och det inre rosettbladet, vigglikt nedlöpande, och ofta få de 

 inre bladen på skaften, hvilka upptill vanligen äro bredt vingade, några fria tänder eller 

 flikar. Stjelkbladet är ofta stort, isynnerhet da det är fästad t nära basen och då vanligen 

 långt skaftadt, men mindre och nästan oskaftadt eller kortskaftadt, då det sitter högt upp. 

 Hos frodiga exemplar finnes ofta ännu pä stjelkens öfre del ett litet, nästan oskaftadt blad, 

 h vilket ofta äfven hos svagare individer är förhanden, men hos dessa fjällikt och mera hel- 

 bräddadt. Stjelkens nedre del och bladskaften äro oftast purpurfärgade till brunvioletta, hvar- 

 einot bladens undersida sällan är färgad. Ar analog med H. * ' expallescens och beslägtad 

 med H. *lanuginosum samt äfven med H. * exjpallidiforme inom föregående grupp. Med H. 

 * ' lanuginosum synes den vara närmare beslägtad äfvensom med följande tvenne former, med 

 hvilka den bildar en naturlig serie. För öfrigt har den i högre grad än andra former af 

 H. sagittatum anknytningspunkter både till H. ciliatum och H. integratum. Den har utan 

 tvifvel sin motsvarande vulgatum- form i H. subramosum, serskildt dess fi plicaiiforme. 



Inom området anträffad på följande stallen: Östergötland, Omberg vid Stocklycke, Alvastra, Elvarum och 

 MuUskräema samt Väfversunda ; Wäderstads sm, Skållerud; Svanshals sm, Stora Kullen; Oppeby sm. Drabo (förf.); 

 Asby sm, Bätterarp (A. Molin); Wårdsbergs sm, Vimarka (A. B. Dahlgren); Motala (K. Fr. Thedenius): 

 Småland, Askeryd sm, Bordsjö; Eksjö sm flerestädes (förf.); Rogberga s:n, Tenhult och Oggestorps sm, Ljungarp 

 (K. Johansson); Jönköping (O. Svanström); Grenna (F. Hagström); Drefs sm, Lidboholm och Braås (G. E. Hyltén 

 CavaLLIUs): Gotland, Fleringe s:n, Ar (S. Almquist); Bro sm, Södra Bro (K. Johansson); Hangvars sm, Flen- 

 vik; Klinte sm, Wulla; Sanda sm, Westergarn (allt enl. K. J. Lönnroth); Klintehainn (K. Fr. Thedenius). 

 Utom området funnen i Södermanland, St. Malms sm (G. A:N Malme): Vestmanland, Konung Karls sm, Sandskog 

 och Kunna (K. J. Lönnroth), Kungsör (C. O. v. Porat): Vevmland (K. O. E. Stenström): Dalsland, Dalskogs 

 sm, Hedan (A. Fryxell) och Örs sm, Öindalen (N. C. Kindberg): Bohuslän, Uddevalla (S. Almquist): Slam. 

 Stenshufvud (G. A:N Malme): Blekinge, Sissebäck (Fr. Svanlund). -- Danmark, Möen (0. Gelert). 



Vid Torsborg på Gotland (insamlad af K. Johansson och redan förut funnen af K. 

 J. Lönnroth med aldeles samma utseende) förekommer en rätt egendomlig modifikation 

 eller ras, hvilken förtjenar ett särskildt omnämnande: 



b streptodon n. forma. 



Blad mörkgröna, ofvan glatta, men ej glänsande, de yttre smalt till bredt omvändt 

 äggrunda med nedlöpande bas, de mellersta bredt ovala med vanligen äggrund bas, alla 



