Lidt om Monotropa Hypopitys i Norge. DA 
flora staar ganske isolert, findes der i Asien (Himalaya, Ma- 
lakka) 2 og i Nordamerika hele 6 nærstaaende endemiske sleg- 
ter, som sammen med den danner underfamilien Monotro- 
poideae. Allerede i sit klassiske verk »Versuch einer Entwick- 
lungsgeschichte der Pflanzenwelt< (Bd. I, s. 28, 44, etc., 1879) 
har Adolf Engler fremsat den tolkning, som nu er den 
almindelig antagne, at slegten Monotropa oprindelig er blit til 
i Nordamerika og at M. Hypopitys i Europa blir at opfatte som 
en av de relikttyper vi her endnu har tilbake av den gamle, 
tertiære, fælles nordamerikansk-europæiske flora. 
Det er for tiden neppe mulig at danne sig nogen virkelig 
begrundet mening om tiden for Monotropa's indvandring til vort 
land eller om hvilken vei den er indvandret. Saa meget er 
dog sikkert, at den ikke kan ha holdt sig her i landet under 
istiden, og da den er en saavidt varmekrævende art er det 
rimelig at anta, at den først er indvandret efterat klimatet var 
blit forholdsvis mildt. Axel Blytt regnet planten til sit 
»boreale< floraelement (Engler’s Bot. Jahrbiicher, Bd. II, s. 182, 
1882): Uavgjort maa ogsaa indtil videre det spørsmaal staa, 
om Monotropa engang i vort land har hat en mere sammenhæn- 
gende utbredelse eller om de nuværende store sprang i dens 
utbredelse er av oprindelig natur. Hvad særlig angaar de i 
nutiden skogfattige kysttrakter ligger det nær at tænke sig, at 
der her — dengang skogen hadde sin største postglaciale utbre- 
delse — maa ha været passende voksesteder for Menotropa 
mange sieder hvor planten nu ikke kan vokse. Forsaavidt kan 
dens utbredelse godt engang ha været mere kontinuerlig. Men 
paa den anden side tor vi ikke bortse fra, at Monotropa med 
sine stovlette frø maa antages at være særlig godt skikket for 
spredning over store avstander. For flere av dens slegtninger 
Pirola-artene, som staar den nær hvad spredningsmuligheter 
angaar, nævner Warming eksempler paa temmelig sikker 
langveis spredning fra den skandinaviske halvø til de danske 
naaletræplantager (Den danske Planteverdens Historie efter 
Istiden, s. 15—16, 1904). 
Vi tør neppe engang uten videre gaa ut fra at begge de 
to norske underarter har den samme indvandringshistorie. 
