Hardangeromraadets flora. 79 
dommelige, isolert optrædende former av B. verrucosa ret- 
test bør opfattes som fremkommet ved individuelle mutatio- 
ner. J. G. Gunnarsson som har behandlet slegten Betula i 
Lindman’s svenske flora, opfatter f. dalecarlica (L. fil.), f. 
lobulata C. Anderss., f. arbuscula Fries, f. Palméri Gunnarss. 
og flere andre avvikende bjerkeformer som hybrider mellem 
B. verrucosa og den av han opstillede B. coriacea Gunnarss. 
Rigtigheten av denne opfatning er ialfald ikke bevist og kan 
neppe engang sies at være sandsynliggjort ved hvad der hittil 
foreligger. Hvis vor bjerk skulde opfattes som hybrid, er det 
ialfald vanskelig at tænke sig av hvilke stamformer den skulde 
være fremkommet som krydsningsprodukt. 
Frembruddet av de storbladede grener viser under enhver 
omstændighet, at to forskjellige genotyper er repræsentert i 
træet. Om forholdet mellem disse, om hvorvidt f. eks. den 
storbladede type er opstaat ved nydannelse eller ved tap av en 
anlægsfaktor hos den smaabladede, er det ikke godt mulig at 
danne sig nogen sikker mening uten paa grundlag av arvelig- 
hetsforsøk, som imidlertid bl. a. støter paa den vanskelighet 
at hunrakler hittil ikke er fundet hverken paa de smaabladede 
eller de storbladede grener. I meget minder træet om de 
saakaldte »chimerer<, f. eks. den berømte Cytisus Adami. Som 
chimærer har ogsaa H. Hesselman tolket to flikbladede bøke- 
trær (Fagus silvatica |. asplenifolia Lodd.) ved Ronneby i 
Blekinge, som mellem de flikbladede kvister frembringer kvi- 
ster med hele blade (Sv. Bot. Tidskr. 1911). Ogsaa for vor 
bjerk fremstiller det sig som en noksaa nærliggende mulighet, 
at den kan være en chimære — helst en periklinalchimære 
(>kappe-chimere<, Johannsen), hvor isaafald »kappen< repre- 
senterer den smaabladede og de indre lag den storbladede 
iype. Gjennem Baur's undersøkelser vet vi, at chimærer ikke 
nødvendig behøver at forutsætte en podning, hvad der jo er 
utelukket i dette tilfælde hvor vi har at gjøre med et vildt- 
voksende træ. 
Naar jeg skulde gi et navn til denne interessante bjerk, 
laa det nær at opkalde den efter overlærer S. K. Selland, som 
først har opdaget den og som ved sine omhyggelige iagttagel- 
ser og materialindsamlinger har bidradd saa meget til vor 
kundskap om den.< Jens Holmboe. 
