Vikingetidsstudier’). 
Det arkeologiske studium er at skape liv av det døde, at 
faa de mange gravfund, de mange oldsaker som ligger rundt 
om i museene til at fortælle os noget om fortidens mennesker. 
Først gjælder det da at ordne materialet kronologisk; det er jo 
nemlig saa at typologi og kronologi er for arkeologen hvad 
aarstallene er for historikeren. Kronologien fortæller os ikke 
om fortidens mennesker, men den er den nødvendige forutsæt- 
ning for at vi kan fortælle noget om dem. Kronologi og 
typologi er arkeologiens skelet, hvor hver knokkel er forsynet 
med sin nummerlap. Ære være dem som har sat sammen 
skelettet; uten dem kunde vi ikke naa videre; men naar det 
er færdig, la os saa klæ det med kjøt og blod, la os bringe liv - 
over det vi har bygget op. Det liv vi kan bringe er ikke 
meget begivenheter, historie, det er først og fremst kultur- 
tilstande, kulturforbindelser, det er kulturhistorie og hvad der- 
med staar i sammenhæng. Og i vor tid er jo netop kultur- 
historien høit i kurs paa bekostning av krigshistorien, de ytre 
begivenheter. Imidlertid er det saa at kulturhistorie vinder i 
interesse naar den sees som bakgrund for ytre begivenheter, 
naar der hænder noget paa den scene hvor den kulturhistoriske 
situation er bakgrundskulisse. Hvor begivenheterne blir store 
og spændende, har kulisserne let for at træ mere i bakgrunden 
end ellers. Før vikingetiden har nordisk arkeologi ikke lidt 
denne skjæbne, for da kjender vi saa litet til begivenheter. 
Men vikingetidens arkeologiske materiale mener jeg har lidt 
under dette; for i vikingetiden har der jo som bekjendt været 
nok av begivenheter at beskjæftige sig med, saa man har 
været tilbøielig til at la de arkeologiske forhold ligge. Desuten 
1) Foredrag holdt paa den nordiske arkeologkongres i Kjøbenhavn 
juni 1919. 
