Vikingetidsstudier. 15 
pel paa forbindelser mellem Nordens vidt adskilte deler, selve 
formen likesom enkelte ornamenttyper er blit fælleseie for 
hele Norden. I Norge er-der hittil fundet over 70 av dem, i 
Sverige, ifølge meddelelse fra Lindquist, omtrent det samme, 
derav ca. halvparten i Birka-fundene og i Danmark ifølge med- 
delelse fra Friis-Johansen er der bare fundet 11 stykker i over- 
ensstemmelse med de færre vikingetidsfund i Danmark. Spæn- 
dernes tidsstilling har jeg ikke foretat nogen undersøkelse av; 
men Knut Stjerna har jo behandlet den før i sine Bornholms- 
studier. De kommer vel ind ved midten elier sidste halvdel 
av 9de aarh. og tilhører hovedsagelig 10de aarhundredes første 
halvdel. Oluf Rygh har gjort opmerksom paa at de hovedsage- 
lig er fundet med dobbelte ovale spænder og disse er i almin- 
delighet av typen R. 652. 
Det viser sig nu at disse spænder er en hovedsagelig øst- 
landsk foreteelse i Norge. I de 9 østlandske fylker er der fun- 
det 50 stykker av dem, i de 9 vestlandsk-trønderske-nordland- 
ske fylker er der fundet 27 stykker, derav 9 i Rogaland i syd- 
vest som her danner en særstilling; trækkes disse fra, blir 
der 18 igjen: 18 mot 50. Den treflikede spænde er som bekjendt 
oprindelig frankisk og de ældste stykker da ogsaa orneret med 
frankisk bladornamentik (fig. 9). Disse fremmede stykker er 
i Norge fundet i Vestfold, Eker, Hadeland og Romerike og des- 
uten Rogaland, hvortil kommer et trefliket smykke fra Trønde- 
lagen. Vestfold synes paa Østlandet at ha været porten hvor- 
igjennem de frankiske smykker kom. Frankisk, karolingisk 
indflydelse paa Østlandet har vi efter min mening ogsaa i den 
i Norge saa almindelige sverdtype R. 489 (fig. 10) med rette 
uornerte hjalter uten knap. Typens oprindelige hjemstavn 
er altsaa frankernes land, men den overveiende mængde av 
de norske sverd er sikkert lavet herhjemme. Denne sverd- 
type er avbildet i de karolingiske miniatyrer og en klinge av 
denne type har egte damascering, noget som vel netop fran- 
kerne maatte ha lært av araberne. Det er da mulig at vi her 
ad arkeologisk vei kan spore en sterk frankisk indflydelse paa 
Vestfold og Norges Østland i slutningen av 9de aarh. 
Men saa er det det interessante med de treflikede spænder 
at de blir helt omplantet paa hjemlig grund, forsynet med 
hjemlig dyreornamentik eller bladornamentiken blir forenklet 
til streker og punkter og spiraler og den rene uforstaaelighet. 
