Træk av Søndmørs stenalder. 9 
Det er saaledes den epiglaciale strøm tra det sydøstlige 
Norge i forbindelse med den samtidige flintførende drivis fra 
Danmark som forklarer at stenaldersfolket paa nordvestkysten 
har kunnet anvende flintredskaper, mens beboerne i sydligere 
dele av vort land har maattet nøies med at oversætte flintred- 
skaperne i bergarter, som det bl. a. fremgaar av Nøstvetboplad- 
serne'). Men om saaledes flinter paa Vestlandet har været til- 
stede i en efter norske forhold ganske stor mængde, saa har 
den dog ikke hele stenalderen igjennem kunnet dække behovet 
som det senere skal paavises. 
Efter denne korte redegjørelse for fundenes art og flintens 
naturlige forekomst vender vi os til det som skulde være det 
centrale i vor opgave, at søke de søndmørske flintpladsers tids- 
stilling: bestemt. Paa dette punkt har opfatningen været vak- 
lende. Da de første flintpladser paa Nordmør blev fundet blev 
de uten reservation henført til ældre nordisk stenalder i tid 
svarende til de danske kjøkkenmøddinger og de norske Nøstvet- © 
bopladser*). Nu, omtrent et decenium efter at de første av 
disse forekomster blev opdaget, er meningerne om deres tids- 
stilling mere delte. Man er nok enige om at man her har for 
sig nogen av de ældste bopladsfund paa Vestlandet, men der er 
reist tvil om hvorvidt ældre stenalder i dette omraade dækker 
begrepet ældre stenalder i Danmark og det sydøstlige Norge 
eller med andre ord om ikke fundene rettest er at henføre til 
en yngre fase av den skandinaviske stenalder. For om mulig 
at vinde mere klarhet over dette for en rigtig opfatning av den 
vestnorske stenalder vigtige spørsmaal, skal samtlige sønd- 
mørske flintpladser gjennemgaaes og de enkelte oldsaksformers 
stilling i nordisk stenalder drøftes. 
De betydeligste av de søndmørske flintpladser er de fire 
forekomster ved Drynjesundet (Drenensundet) betegnet a, b, c 
og d. Beskrivelsen av lokaliteten lyder saaledes”): Drynje- 
sundet ligger paa sydsiden av gen Mien, Skodje pgd. Vatne s., 
et stykke indenfor en utpræget strandvold, sandsynligvis tapes- 
1) A. W. Brøgger, Økser av Nøstvettypen. Kra. 1905. 
2) K. Rygh, i T. v. s. 1910 nr. 10 s. 69 ff. A. W. Brøgger i Naturen 
1911 s. 332. H. Shetelig, Vorgeschichte Norwegens, Mannus III s. 32. 
3) B.M. aarb. 1912 nr. 8 s. 261. 
