34 A. W. Brøgger. 



Mot dette billede av fattigdom staar Tunesidens rike bebyg- 

 gelse i forhistorisk tid. Mot solsiden ligger bakkene ved 

 Visterfloen, nu Lundestad og Viste, og længre bak Opstad, 

 Haraldstad og Bjørnestad som fylder landskapet til Tunevan- 

 dene. De fleste av gaardene ligger paa Raet som kan følges 

 helt til Tune kirke, oprindelig gaardsnavn, og omgit av Leik- 

 voll, Tingvoll og Graalum. Hele dette omraade er fyldt av 

 fortidsminder, gravfelter med de forskjelligste gravformer. 



Paa Bjørnestad og Haraldstad ligger flokker som tidlig er 

 undersøkt og som har git fund fra IV aarh. og senere. 



Paa Opstad — Viste — Lundestad har Lorange og Nico- 

 lay s en gravet. (Ab. 1869, p. 99, 1898, p. 62 og 1901, p. 201). 

 Hvor mange gravhauger her har været er ikke godt at si. Der 

 er undersøkt en 60 — 70 stykker. De fleste er fattige brand- 

 graver. Det ældste fund er ældre end Christi fødsel, en grav 

 med jernnaaler som maa være førromerske. (Shetelig i 

 Oldtiden III, pl. I, fig. 2). Ellers er fundene væsentlig begræn- 

 set til ældre jernalder. Men her er ogsaa vikingetids fund 

 med kleberkar og vaaben. 



Paa Leikvoll — Tingvoll — Tune var engang et prægtig grav- 

 felt, nu næsten forsvundet. (Ab. 1868, p. 82 og 1869, p. 97). I 

 en stor pragthaug laa en grav fra yngre romersk tid, IV aarh., 

 men ellers er fundene helt begrænset til V og VI aarh. Smlgn. 

 ogsaa Rygh 231 og 283. 



Sammenstillingen er lærerik til mange sider. Bossetnin- 

 gen her kan gaa tilbake til Christi fødsel og dens første store 

 vekst er aarhundredene frem til omkr. 500. Til denne maa 

 knytte sig de gamle navne Tunir og Vistir, og vel ogsaa Graa- 

 lum og Bjor r. 



Ovenpaa dette gamle lag kommer vikingetidens nye bosæt- 

 ning med alle staoU'r-navnene. Der er Opstad (Ulv?), Harald- 

 stad, Bjørnestad (Bjarne) og Lundestad (Lodin). Arkeologisk 

 er den lite fremtrædende, som overhodet Østfolds vikingetid 

 er. Her er det gaardsnavnene som skaper den. Man søker 

 i almindelighet forklaringen paa den arkeologiske fattigdom i 

 Østfold i kristne skikke, som her tidligere end andre steder i 

 Norge bar faat rot. Stad ir -na\ riene her behøver paa ingen 

 maate forklares som en ny indvandring eller som noget befolk- 

 ningsskifte. Det er ganske enkelt en ny fremvekst, en ekspan- 



