56 Johs. Bøe. 



Østersjøprovinser og Finland (sidste land gjerne av sølv), altsaa 

 i de land som maa antages at ha staat i forbindelse med Norden. 

 (Montelius anf. sted). Forøvrig synes alle eksemplarer fra 

 disse land at tilhøre den ældre type som man har antat maa 

 være opstaat i Østbaltikum 1 ). At derimot den yngre, toleddede 

 type har sin oprindelse i (Øst-) Sverige kan ikke ansees for 

 usandsynlig efter utbredelsen. 



Vi ser da at de norske guldsakformer, hvis hjemstavn lar 

 sig bestemme, alle peker østover, set fra norsk standpunkt 2 ). 

 Men hermed er en tvunget til at anta en østlig indvandringsvei 

 for stykkene selv eller for det guid de er arbeidet av, og for 

 Norges øvrige guldmasse som de for en stor del er fundet sam- 

 men med. 



Det samme resultat gir en vurdering av selve guldmassen 

 i de norske fund. Det er allerede pekt paa at de østnorske 

 fund gjennemgaaende er større end de vestnorske, øiensynlig 

 fordi de har ligget selve guldkilden nærmere. Der har været 

 lettere- adgang til større ophopninger paa de enkelte hænder. 

 Dette indtryk utviskes ikke ved Rogalands rike guldfund. Som 

 nævnt sammesteds, er Rogaland nok det guldrikeste strøk i 

 Norge, men de enkelte fund er i det hele smaa. De peker saa- 

 ledes snarest hen paa en lang indvandringsvei, og — for at vove 

 en gjætning — paa en talrik og jevnt velstillet befolkning som 

 erhvervet det kostbare metal med en livlig skibsfart og handel 

 paa fjerne farvand. Hermed stemmer det ogsaa at betalings- 

 guld mere end smykkesaker er det almindelige indhold av 

 de sydvestlandske guldfund. Gaaselandfundet er f. eks. det 

 reneste »Hack<c, mens det omvendte maa siges at være tilfældet 

 for de østlandske funds vedkommende. Man skal ogsaa være 

 opmerksom paa at de par vestlandske stykker, hvis hjemstavn 

 lar sig bestemme — Vashus-, Etne- og Rekvef undone — har 

 sine frænder mot øst. 



x ) Ekholm: Folkvandringstidens guldringar Fornvånnen 1918 s. 53. 



2 ) At trække slutninger paa grundlag av enkeltfundne eller enestaaende 

 stykker som de granatprydede hængesmykker fra Sletner og armringen fra 

 Hosdal, turde være for drislig. Imidlertid kan det mindes om at de mulig 

 har paraleller i Tyskland. (Se tidligere henvisninger). 





