Norske guldfund fra folkevandringstiden. 65 



Medium av disse 7, en øre = 28,43 gr., en ørtug = 9,46 gr. 

 -„— uten C. 325 „ „ = 28,31 „ „ „ — 9,44 „ 



Paa grundlag av disse tre former faar øren og ørtugen saa- 

 ledes en værdi av: 



1 øre = 27.52 gr., en ørtug = 9.17 gr. 



1 = 28.25 » » » = 9.42 » 



1 » = 28.43 » = 9.46 » 



Middeltallet gir en øre = 2 8. 067 gr., en ørtug = 

 9.3 56 gr. 



Vi ser at de to spiralringformer viser hen paa nogenlunde 

 samme enhet, mens halsringene gir et noget lavere resultat. Er 

 det rigtig at to av disse er undervegtige (se s. 62), vil dette 

 ikke forundre os. (Aasringen som er fuldvegtig, gir 28.064 gr.). 

 I begge tilfælde kommer vi til en enhet noget høiere end den 

 der blev bestemt paa grundlag av lodder tildels fra samme tid. 

 Det kan bemerkes at Holmboe selv var opmerksom paa at hans 

 vegt muligens var noget lavt ansat 1 ), og at han ofte maatte nøie 

 sig med en skjønsmæssig ansættelse av loddenes svind. Mere 

 end ca. 4 pct. avviker de to beregningsmaater dog ikke. At 

 enheten i det 14de aarhundrede er litt lavere, er forstaaelig. 

 Intet vil synes rimeligere end at f. eks. ørtugen paa en tid 

 da justering var uk j endt, vilde avta under 0.5 gr. i vegt paa 

 8—900 aar 1 ). 



Det næste spørsmaal er hvilken vegtenhet er den oprinde- 

 lige, samt om denne enhet er kommet til os utenfra eller er 

 opstaat i Norden. Til det sidste spørsmaal skal straks svares 

 at det sidste antages at være tilfældet. Naar systemet i middel- 

 alderen sees brukt ogsaa i andre lande, maa det skyldes over- 

 førsel fra Norden 2 ). Spørsmaalet blir da hvilket grundlag og 

 hvilke impulser den skylder sin opstaaen. 



x ) Holmboe anf. sted s. 99: „Naar man derhos betænker at vægt- 

 enhederne overalt, hvor controllen mangler eller er slap, viser en tendents 

 til forringelse, er det al grund til at antage, at de nordiske vægtenheder 

 iængere tilbage i tiden (end i 14. aarh.), have været tungere." — Her har 

 vi sandsynligvis aarsaken til differentiering av vegtenheterne — at f. eks. 

 de to svenske systemer ligger under det norske, mens dog alle tre maa gaa 

 tilbake paa samme oprindelige enhet (se f. eks. Hildebrand anf. sted). 



2 ) Se f. eks. Hildebrand anf. sted, Holmboe anf. sted s. 96 f. 



