66 Johs. Bøe. 



Saavidt jeg vet, turde det raade enighet om at vore ældste 

 vegter, ialfald de mindre enheter, væsentlig, for ikke at si ute- 

 lukkende, bruktes til veining av ædelt metal, d. v. s. i folke- 

 vandringstiden: guid. Men det synes indlysende at den bedste 

 værdimaaler for dette kostbare materiale maatte være netop 

 en passende enhet i selve dette metal, slik at man kunde veie 

 guid med guid. — Guidet antages for en overveiende del at 

 være kommet til Norden i form av solidi 1 ), som selv i de 

 seneste tider er fremdraget i stort antal i Norden. Her hadde 

 man saaledes i metallets sedvanlige forekomstform en enhet av 

 konstant værdi, som baade ved en form der utelukket forfalsk- 

 ning, sin almindelige forekomst og en nogenlunde passende 

 vegt, saa at si frembød sig selv som værdimaaler eller korrektiv 

 for værdimaalere. En solidus veier rundt 4.55 gr., 2 solidi 

 altsaa 9.1 gr. temmelig nær vor ørtug. — Men hvorfor beholdt 

 man saa ikke 1 solidus som enhet, vil man spørre. Her maa 

 man ta tidens slette vegtredskaper i betragtning. En vegt fra 

 denne tid er et meget primitivt redskap. Understøttelses- 

 punktet er grovt formet og ligger høiere end belastningslinjen, 

 saa vegten overhodet ikke blir endog tilnærmet nøiagtig for 

 mindre værdier. At man derfor av praktiske hensyn tok soli- 

 dusens vegt dobbelt, eller for at sætte saken paa spidsen, 2 

 solidi, tør findes naturlig nok. Denne vegtens »træghet« for- 

 klarer ogsaa det faktum at de forarbeidede gjenstande fører til 

 en høiere værdi for enheten end solidusen gir, og at avvikelsen 

 er større for de mindre gjenstande. Den overvegt som var 

 nødvendig for at bringe vegten til at slaa ut, maa her gjøre sig 

 procentvis mest gjældende. 



Resultatet av disse overveielser skulde da bli at vegt- 

 enheten ligger noget høiere end av Schive — Holmboe bestemt. 

 Desuten mener jeg at ha sandsynliggjort at ørtugen, ikke som 

 almindelig antat øren, er den oprindelige enhet, og at denne 

 enhet skylder den særdeles rike solidusimport sin oprindelse, 

 hvilket ogsaa gir den smukkeste parallel med tidens øvrige 

 kulturerhvervelser. 



Man kan her indvende at materialet er for tyndt til at til- 

 late saa vidtgaaende slutninger, en indvending hvis vegt jeg er 



l ) Hildebrand: Solidusimporten. 



