Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 11 
laliald er det paa andre omraader vanskelig at paavise nogen for- 
bindelse mellem Kina og Middelhavsomraadet forut for Handyna- 
stiets tid (206 f. Kr. — 221 e. Kr.). Heller ikke er det meget sand- 
synlig, at New Guinea og New Zealand har faat sin tobaands- 
fletning utenfra, selvom en formidling gjennem muhammedansk 
og indisk kunst ikke er helt utelukket. For Mexicos vedkommende 
er saken helt klar; ti selvom det nok er mulig, at den gamle ameri- 
kanske kultur gjennem mange mellemled stammer fra Asien, saa 
kan det ialfald neppe tænkes, at et saadant ubetydelig detailmotiv 
som tobaandsfletningen har kunnet overføres den lange vei over 
Stillehavets øgrupper. 
Spørsmaalet er da, om der paa andre punkter er nogen likhet 
mellem de folks ornamentik, som her er omtalt, som kan gjøre det 
forstaalig, at tobaandsfletningen netop optræder paa disse steder. 
Det vil da straks springe i øinene, at netop de samme folk gjør en 
utstrakt bruk av spiraller og den dermed sammenhængende mæan- 
der i sin ornamentik. Og det er paafaldende, at denne spiralorna- 
mentik likesom tobaandsfletningen praktisk talt ikke forekommer 
andetsteds forut for det tidspunkt, vi her regner med. Det synes da 
meget naturlig at søke en sammenhæng mellem spiralornamentikken 
og tobaandsfletningen. 
Et av spiralornamentikkens almindeligste motiver, som fore- 
kommer overalt, hvor spirallerne spiller en dominerende rolle, er 
det, som gjerne kaldes »spiralkjeden<«. Det er en bord, som bestaar 
av en række S-formig sammenstillede spiraller, der er haket indi 
hinanden. Intet er lettere at tænke sig, end at en saadan spiral- 
kjede gjennem forenkling kan utvikle sig til en fuldstændig to- 
baandsfletning. Rent teoretisk er der saaledes ingenting iveien for 
at anta, at alle tobaandsfletninger er opstaat saaledes. Det vilde 
paa en grei og naturlig maate forklare, hvorfor tobaandsfletningen 
er det første av alle entrelacmotiver, og likeledes hvorfor den netop 
opstaar hos de folk, som dyrker spiralornamentikken med særlig 
iver. Imidlertid kan man ikke uten videre akceptere en saadan 
generel forklaring paa fænomenet, og vi skal derfor i det følgende 
se litt nærmere paa utviklingen inden de enkelte omraader. 
Skulde det vise sig, at ikke alle tobaandsfletninger direkte kan 
føres tilbake paa spiralkjeden, vil vi dog allikevel turde regne 
med, at spiralornamentikken overalt har hat sin betydning for 
tobaandsfletningens indførelse i ornamentikken. Det er ganske 
