Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 13 
maa opfattes som et billede eller et symbol, der er anbragt paa 
stenen, ikke til pryd, men i en bestemt hensigt. Det synes ogsaa 
virkelig at være tilfældet. Relieffet bestaar nemlig av to partier; 
i det øvre felt finder man et arrangement av forskjellige dyre- 
skikkelser, som utvilsomt har symbolsk betydning; i det nedre feit 
finder man tobaandsfletningen, den og intet andet. Den utgjør 
altsaa ingen del av et ornamentalt hele; men den fylder med sine 
4 vindinger hele det nedre felt, som ikke synes at ha nogen anden 
hensigt end den at gi plads for dette motiv. Hvad tobaandsflei- 
ningen her betyr, kan ingen ha nogen begrundet mening om. Man 
kan tænke sig, at det er billedet av et taug, kanske som et symbol 
paa styrke eller samhold; men en saadan antagelse er jo ikke 
andet end den rene gjætning, og motsies til en viss grad av den om- 
stændighet, at baandet er treriflet. Det er muligens ikke uten be- 
tydning, at man, rigtignok fra noget yngre tid, fra samme kultur- 
omraade har et relief med to slanger, der slynger sig om en stav, 
paa den bekjendte Gudeavase"'). Her finder vi saaledes ganske det 
samme bevægelsesskema som i Tello-relieffets tobaandsfletning, og 
det synes ikke usandsynlig, at de to fremstillinger har noget med 
hinanden at gjøre. Det er ialfald betegnende, at det eneste 
sumeriske motiv, som kan stilles sammen med tobaandsfletningen, 
hører hjemme, ikke i tidens ornamentik, men i dens symbolske billed- 
kunst. 
Mot den opfatning av tobaandsfletningen paa Tello-relieffet, 
som her er gjort gjældende, taler bare en omstendighet. I den 
assyriske ornamentik, som forøvrig er henved 2000 aar yngre end 
Tello-relieffet, forekommer tobaandstletningen nemlig overordentlig 
hyppig, og de fleste forskere har derfor været tilbøielig til at be- 
tragte det isolerede gamle sumeriske motiv som det ældste kjendte 
eksempel paa denne entrelacornamentik. Saalænge man imidlertid 
ikke har paavist mere end denne ene forekomst i den sumeriske 
kunst og heller ikke har trukket frem noget eksempel fra den mellem- 
liggende tid, synes det noget forhastet at ville hævde en sammen- 
hæng, saa meget mere som den assyriske tobaandsfletning i sin 
detaljbehandling avviker ganske sterkt fra den sumeriske. Da er 
det langt mere sandsynlig, at assyrerne har faat motivet andetsteds- 
fra, fra et av de folk i det indre Middelhavsomraade, der som vi 
1) Se de Sarzec: Découvertes en Chaldée, Paris 1887—1906, pl. 44. 
