Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 28 
utnytter det paa en maate, som intet andet folk formaadde. Alle- 
rede under dipylontiden synes utviklingen at ha tat sin begyndelse, 
hvis man da tør henføre et stykke bronceblik fra Dodona med entre- 
lacmotiv til denne periode"). Jeg er dog mere tilbøielig til at sætte 
det noget senere, da det synes at skille sig ut fra den gjængse 
dipylon-ornamentik og er nær beslegtet med enkelte motiver fra 
tiden omkring 500 f. Kr. Holder man sig til sikrere daterte ting, 
viser det sig, at entrelacmotiverne ialfald er forholdsvis alminde- 
lige i græsk ornamentik fra 500-aarene. Tobaandsfletningen fore- 
kommer stadig; men til denne føier sig hyppig nye kombinationer. 
Det vanligste er border, der er fremkommet ved sammenstilling 
av flere tobaandsfletninger. Det ovenfor omtalte motiv fra Dodona 
er saaledes en trebaandsfletning, som er fremkommet ved at to 
tobaandsfletninger er skjøvet ind i hinanden; linjernes særegne for- 
løp kan ialfald vanskelig forklares paa anden maate. Paa samme 
maate er en firebaandsfletning fra noget senere tid paa en søile- 
basis fra Erechteion*”) dannet ved en sammenskyvning av tre to- 
baandsfletninger. Begge disse motiver, ofte forenklet til almindelige 
trebaands- og firebaandsfletninger, blev i den følgende tid adskil- 
lig benyttet, men altid kun for mere underordnede led i den dekora- 
tive utsmykning av bygninger og gjenstander. Et tidlig eksempel 
paa en helt regelmæssig firebaandsfletning har vi paa en samisk 
amfora fra 600-aarene*). Hyppig benyttet var ogsaa en symmetrisk 
sammenstilling av to tobaandsfletninger, ofte forbundet ved smale 
tversovergaaende baand og utfyldt med palmetmotiver; det fore- 
kommer allerede paa klazomenske sarkofager fra 500-aarene*) og 
paa terrakottautsmykninger paa templer i Selinunt og Olympia, 
der skriver sig fra den samme tid’). Flere rene entrelacmotiver 
end de her nævnte synes grækerne ikke at ha benyttet, saa heller ikke 
de kan siges at ha frembragt nogen særlig rik entrelacornamentik. 
Men de hadde dog vist, at tobaandsfletningen kunde danne grund- 
laget for en videre utvikling. Og under en enkelt periode, antagelig 
500-aarene, viser ogsaa den græske ornamentik en tendens til at 
benytte entrelacmotiver sammen med vegetabilske motiver, som vi- 
1) Perrot et Chipiez: Histoire de Vart VII, fig. 85. 
*) Noack: Die Baukunst des Altertums, Berlin u. a., Tafel 42. 
3) Hoeber: Griechische Vasen, Miinchen und Leipzig 1909, fig. 11. 
4) Riegl: Stilfragen, Berlin 1893, fig. 68. 
3 Woermann: Geschichte der Kunst I, Lpz. und Wien 1900, s. 230. 
