Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. il 
andre ornamentale motiver. Derved faar selve de flettede baand 
karakteren av indramning, og den negative del av entrelacmotivet 
blir hovedsaken. For nu at gjøre disse cirkelaapninger store nok til 
denne medaljongagtige behandling, griper man til det middel at gi 
aapningerne skiftende størrelse, idet hveranden utvides og benyttes 
paa den her nævnte maate (pl. IT 1). Naar dette motiv første gang 
er opstaat lar sig vanskelig bringe paa det rene; heller ikke er det 
mulig at fastslaa, i hvilken del av Romerriket det først optræder. 
Antagelig er det skapt noget før aar 300; det forekommer ialfald 
paa et gobelinstykke, der skriver sig fra en koptisk grav, og som 
gjerne dateres til det tredje aarhundrede’). Men dette behøver jo 
langtfra være det ældste eksemplar, og dateringen er heller ikke 
helt bindende. Stort senere kan motivet imidlertid ikke være blit til, 
for ikke længe efter aar 300 finder vi motivet videre utviklet til flate- 
dækkende mønster (pl. IT 2). Vi er her i det heldige tilfælde at kunne 
gi en nøiagtig datering, idet motivet forekommer i takmosaikkerne 
i Sta. Costanza i Rom, der er bygget mellem 326 og 330*). Saa- 
vidt jeg har kunnet bringe paa det rene, kan intet andet av de 
nye entrelacmotiver føres saa langt tilbake som til tiden omkring 
300, og der kan da neppe være nogen tvil om, at vi her har nøklen 
til forstaaelse av den kommende utvikling. Det har da ogsaa været 
erkjendt av en enkelt fremragende specialist paa byzantinsk kunst, 
Oscar Wulff*), men ellers synes det ikke, som om nogen har hat 
øinene oppe for det nye motivs betydning. Eiendommeligheterne 
ved dette motiv, det »konstantinske entrelacmønster«, som vi kan 
kalde det, blir toneangivende for den følgende tid, ialfald for det 
østlige Middelhavsomraades vedkommende; til stadighet vil vi 
finde mønstre og border med de vekslende store og smaa felter, 
der næsten altid er utnyttet til anbringelse av andre ornamentale 
motiver. Motivet byder da ogsaa paa store muligheter, idet møn- 
i) Dalton: Byzantine Art and Archaeology, Oxford 1911, fig. 364. 
*) Wilpert: Die römischen Mosaiken etc., Freiburg 1917, III, pl. 6. 
Se ogsaa Dalton 1. c. s. 332 få. 
3) Altchristliche und byzantinische Kunst i Burgers Handbuch, s. 265. 
Wulff nævner, at denne »omformning av de enkle flettebaand til cirkelfletverk« 
allerede tidlig er blit formidlet av den hellenistisk-romerske kunst; imidlertid 
har jeg ikke været istand til at finde tidligere eksempler end de ovenfor 
nævnte, og jeg vover derfor ikke at sætte overgangen længer tilbake end 
til tiden omkring 300, et tidspunkt, som forøvrig skulde passe godt i stil- 
historisk henseende, 
