28 Einar Lexow. 
stret ved smaa forandringer i baandenes linjespil kan varieres 
meget sterkt. Særlig fik det betydning, at man fandt paa at indføre 
kvadratiske felter i systemet, noget, som antagelig foregik allerede 
omkring aar 400 (pl. II 3). De bedst kjendte eksempler paa den nye 
variation av entrelacornamentikken skriver sig imidlertid fra noget 
senere tid; som bord forekommer motivet saaledes i et mosaikgulv 
fra Jerusalem, der henføres til 500- eller 600-aarene*); som mønster 
finder vi det paa en alterbalustrade i Ravenna fra omtrent samme 
tid’). En variant av bordmotivet med kantstillede ruter findes paa 
et vægmaleri i Bawit, der likeledes skriver sig fra denne periode*). 
I alle disse tilfælder og i en række andre finder vi, at cirkel- og 
rutefelterne er fyldt med andre motiver, oftest ornamentale, men 
leilighetsvis ogsaa figurale. 
Varianterne av disse netagtige entrelacmønstre er mangfoldige. 
Oftest er sammenhængen med tobaandsfletningen overordentlig 
tydelig; dette gjælder saaledes foruten de ovenfor nævnte motiver 
et mønster, der forekommer paa et kapitæl i Sofiakirken i Kon- 
stantinopel*), og mange andre steder, og som nærmest kan 
betragtes som en række »konstantinske« tobaandsfletninger med 
vinklede istedenfor buede baand; disse tobaandsfletninger er saa 
flettet i hinanden, saa det hele danner et fuldstendig net (pl. III 2). 
Særlig godt lar sammenhængen sig paavise paa kapitælet i Sofia- 
kirken, idet bjelken over kapitælet er utstyret med det samme motiv 
som bord; ingen kan her være i tvil om, at man staar overfor en 
vinklet »konstantinsk« tobaandsfletning (pl. III 1). En anden 
variation, der tilsyneladende bygger mere direkte paa den vanlige 
gammeldagse tobaandsfletning, træffer man i Behio (Syrien) *) 
og paa sarkofager i Ravenna*) for bare at nævne et par eksempler; 
dens store, ornamentfyldte cirkelfelter viser imidlertid, at ogsaa 
dens forutsætning er den »konstantinske« form. 
Med sine mangeartede fyldmotiver faar entrelacmønstrene i 
alle disse tilfælder karakteren av et geometrisk inddelingsmotiv, 
der spænder sig over en flate, der ellers er dekorert paa anden 
1) Dalton 1. c. fig. 247, Wulff 1. c. fig. 203. 
?) Colasanti: L’art Byzantin en Italie, Milano u. a., pl. 68. 
3) Charles Diehl: Manuel d’art byzantin, Paris 1910, fig. 21. 
4) Riegl 1..c. fig. 146, Wulfi Le tig): 
DJ WPDiehali 1. .c. fig. 12. 
Julie ig 253. 
