Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 31 
Imidlertid er motivforraadet indenfor den oldkristelige entre- 
lacornamentik langtfra uttømt med de eksempler, jeg hittil har 
fremført. Endnu er bare tidens regelmæssige flatemønstre omtalt 
og de bordløsninger, som dels danner utgangspunktet for og dels 
er avledet av disse. Hertil kommer imidlertid en anden meget vig- 
tig gruppe, som vi kan betegne som den oldkristelige entrelac- 
ornamentiks centralkompositioner, d. v. s. den omfatter alle de 
entrelacmotiver, som ordner sig regelmæssig omkring et centrum. 
Ogsaa dette er noget nyt inden entrelacornamentikkens omraade, 
idet bordmotiver hittil praktisk talt hadde været eneraadende. Det 
eneste centralornament i entrelac, som vi hittil har truffet paa, er 
det lille flettekors, som leilighetsvis forekommer i romersk orna- 
mentik; men dette enkeltstaaende motiv kan jo meget godt forklares 
som et symbolsk tegn og kan ialfald ikke tages som tegn paa en 
indgripende fornyelse inden vort omraade. Det samme gjælder 
muligens til en vis grad det motiv, som ofte kaldes »valknutex, et 
enkelt baand, der danner fire utadvendte løkker (pl. IV 1); det fore- 
kommer baade med buet og vinklet linjeføring og har ialfald i 
senere tid oftest symbolsk betydning"). Dette motiv er ganske enkelt . 
og hører til de ornamenter, som kan fremstaa paa de forskjelligste 
steder, uten at der behøver at være nogen forbindelse. I den retning 
tyder ialfald den omstændighet, at valknuten leilighetsvis fore- 
kommer i mexikansk og indiansk ornamentik’). Jeg anser det for 
høist sandsynlig, at motivet allerede findes i den klassiske orna- 
mentik; men jeg har endnu ikke kunnet finde noget eksempel! paa 
det. lalfald træffer vi det i den periode, der her er tale om, bl. a. 
i koptisk kunst*), og utenfor det gamle Romerrikes grænser kan det 
ogsaa paavises i en række tilfælder netop i denne periode. 
Allerede tidlig blir imidlertid valknuten sammenflettet med 
andre baandmotiver til et rikere centralornament, og hermed op- 
hører det rimeligvis at være symbol; det indgaar som et nyt led i 
tidens entrelacornamentik. Et par særlig interessante eksempler 
paa saadanne centralornamenter i entrelac, med valknuten som 
1) Lexow: Gammel vestlandsk vævkunst, Bergens Museums aarbok 
1914, s. 13. 
2) Hjalmar Stolpe: Amerikansk ornamentik, Stockholm 1896, fig. 
71—79. 
3) Strzygowski J. c., Taf. XXII. Kaufmann: Die Menasstadt I, 
Leipzig 1910, Taf. 81. 
