32 Einar Lexow. 
hovedmotiv, finder vi paa et par senromerske tintallerkener, der 
er fundet i England'). Motivet dannes paa begge av to i hinanden 
flettede, vinklede valknuter; mellem løkkerne bevæger sig to enkelt- 
baand, der løper koncentrisk med valknuterne. Det hele danner 
en saa rikt sammensat entrelacroset, at man forbauses over at 
træffe motiver av denne art utviklet til saadan fuldkommenhet alle- 
rede i tiden omkring 400, som fundet synes at maatte tilhøre. 
Imidlertid varte det ikke længe, før disse entrelacrosetter blev 
mere almindelige. Et interessant og godt datert eksempel finder 
man i det bekjendte Dioskuridesmanuskript i Wien, der er utført 
for Juliana Anicia omkring aar 520*). Paa et av bladene er her 
fremstillet en figurscene, indfattet i en entrelacramme, der dannes 
av to koncentriske valknuter, den ene diagonalt stillet, samt en cirkel, 
der løper gjennem løkkerne paa begge valknuter (pl. IV 2). Forsaa- 
vidt staar motivet meget nær det ornament, som vi nu kjender fra 
det britiske fund. Men et nyt og høist eiendommelig træk kommer 
ogsaa til, idet samtlige baand igjen er dekorert med en tobaands- 
fletning. Det kan ikke være den ringeste tvil om, at vi her staar 
overfor utgangspunktet for det særegne ornament, som tyske for- 
skere har betegnet som »Korbbodens, og hvis opfindelse med stor 
bestemthet har været tillagt langobarderne*). I sin senere form 
er motivet rigtignok noget forandret, idet bl. a. den ene valknute 
er ombyttet med en kantstillet rute uten tobaandstfletning; men orna- 
mentet i Juliana Anicias manuskript viser ialfald, at cirkelformede 
centralmotiver med baand, der igjen bestaar av tobaandsfletninger, 
er langt ældre end langobardernes ornamentik, der først fremtræ- 
der i sin særegne form over 100 aar senere. At »Korbboden<- 
motivet stilistisk hører hjemme i den oldkristelige ornamentik synes 
saaledes uimotsigelig fastslaat, om det end kan være mulig, at 
den særegne utformning, som det senere fik, kan være blit til paa 
langobardisk kulturomraade. Nogen grund til at sætte motivet i 
forbindelse med gavlkransen i romerske bygninger*) kan jeg der- 
1) Charles H. Read: On some Buildings of the Romano-British Period, 
Archæologia Vol. LVI, fig. 1—2. 
>) Wulff 1. c. s. 289 ff. og Abb. 272. Det dateres av Dalton til 512, 
av Diehl til 524. 
3) Stiickelberg, |. c. s. 38. 
*) Hampel: Alterthiimer des friihen Mittelalters in Ungarn I, Braun- 
echweig 1905, s. 676. 
