Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 39 
lacmotiver, der som ovenfor nævnt møter os i Kragehulfundet, og 
som gjerne dateres til ca. 400*) eller 500°). Jeg gaar ut fra, at 
den sidste av disse dateringer kommer sandheten nærmest, men 
vilde dog ikke vove at rykke enkelte dele av fundet endnu længer 
frem, hvis ikke en autoritet som Bernhard Salin allerede hadde an- 
tydet ønskeligheten av en senere datering, væsentlig paa grundlag 
av dyrehodernes utformning paa de spydskafter, som det her gjæl- 
der.*) For mit vedkommende vilde jeg være tilbøielig til at datere 
Kragehulspydene til slutningen av 500-aarene, til en overgangs- 
periode mellem den enkle germanske entrelacstil, som ovenfor er 
omtalt, og den rike knutestil, der som vi senere skal se, sætter ind 
i 600-aarene, og til den samme overgangsperiode vilde jeg sætte 
enkelte ting fra Vendelgravene i Uppland. 
Det gjælder specielt nogen gjenstande med entrelacmotiver i 
gravene X, XI, XII og XIV.*) Ogsaa her blir det nødvendig at 
rokke ved den hævdvundne datering, men ogsaa her er jeg saa 
heldig at kunne støtte mig til en autoritet paa omraadet, Sune Lind- 
qvist, som nylig har søkt at henføre netop de øjenstande, det her 
gjælder, til tiden før 600.°) Da hele dette spørsmaal er av vigtighet 
for opfatningen av entrelacornamentikkens historie, blir det nød- 
 vendig her at gaa mere i detalj og gjennemgaa motiverne en- 
keltvis. 
Tar vi for os Kragehulspydene*), kan vi først konstatere til- 
stedeværelsen av enkelte motiver, som vi allerede tidligere har paa- 
truffet. Tobaandsfletningen forekommer saaledes 2 ganger, tre- 
baandsfletningen 3 ganger, desuten finder vi en fletning med 6 
og en med 13 baand. At antallet av baand kan økes til borden 
gaar over til at bli et fuldstændig flatefyldende flettemønster, er 
noget vi allerede har iagttat i senromersk kunst, saa dette betegner 
ikke noget nyt. Ogsaa entrelacmotivet paa spyd 3 maa sees i sam- 
menhæng med disse fletteborder; ved første øiekast virker det rig- 
*) Engelhardt: Kragehul Mosefund, Kbh. 1867, s. 9 ff. 
*) Miller: Ordning av Danmarks Oldsager II, Kbh. 1888—95, s. 40. 
ee san Les. 2521. 
4) Stolpe og Arne: Graffaltet vid Vendel, Stockholm 1912. 
Lindqvist: Den svenska folkvandringsstilens uppkomst, i tidsskriftet 
Rig 1919, s. 74 ff. Montelius: Vår Forntid, Stockholm 1919, s. 261, henfører 
de ældste Vendelgraver til tiden omkring 600. 
%) Engelhardt I. c. pl. II og III. 
