Hovedlinierne i entrelacornamentikkens historie. 
49 
i denne gruppe til stadighet danner store løkker, som gjennem- 
krydses av andre baand, og at den stort set virker langt mere 
komplicert og urolig end den entrelacornamentik, som bygger paa 
det »konstantinske« schema. 
Imidlertid maa man ikke derav slutte, at knutemotiver i det 
hele tat ikke forekommer indenfor østkristent kulturomraade i tiden 
efter 600. For det første er det materiale, som jeg har hat anled- 
ning til at gjennemgaa, temmelig knapt for denne periodes ved- 
kommende. For det andet kan man ikke se bort fra, at knutemotiver 
forekommer temmelig hyppig i muhammedansk entrelacornamentik, 
hvad der i og for sig skulde gjøre det sandsynlig, at lignende 
motiver ogsaa maatte forefindes i oldkristen ornamentik. Og der- 
til kommer som det avgjørende moment, at jeg i et enkelt tilfælde 
har kunnet konstatere et fuldt utviklet knutemotiv av tidlig øst- 
kristen oprindelse, nemlig i et vægmaleri i Saqqara, Ægypten, der vel 
maa skrive sig fra tiden før muhammedanernes erobring av landet, 
altsaa sandsynligvis fra tiden omkring 600'). Motivet, som vi til 
stadighet vil finde igjen i keltisk og germansk ornamentik, bestaar 
av to baand, som regelmæssig krydser hinanden, og som i sit forløp 
mellem de to krydsningspunkter danner enkle kringleformede knuter, 
avvekslende oppe og nede; derved fremkommer en bord, som be- 
staar av to rækker knuter, der saa at si snur ryggen til hinanden og 
som indbyrdes er krydsvis forbundne (pl. VI 4). Det er høist sand- 
synlig, at dette motiv for første gang er opfundet netop her i Ægyp- 
ten; ialfald har det ikke været mig mulig at konstatere noget andet 
tilfelde fra saa tidlig tid, som med rimelighet kan antages at ha 
været forbillede for »Saqqara-motivet«, som vi i det følgende vil 
kalde det. Forekomsten av dette ene motiv gir et vink om, at lig- 
nende maa kunne findes ved nærmere undersøkelser; men alminde- 
lig anvendt kan de neppe være blit i østkristen ornamentik, ellers 
maatte vi vel ha paatruffet nogen flere eksempler under vore under- 
søkelser. Det er betegnende for den mangfoldig eksperimenterende 
kunstneriske virksomhet indenfor østkristent kulturomraade i tiden 
omkring 600, at ogsaa knutemotiver kommer til anvendelse; men 
det er kanske endnu mere karakteristisk for den strenge stilfølelse, 
der præger den byzantinske ornamentik, at motiverne ikke blir ut- 
nyttet videre. I hvert fald gaar det ikke an at betragte »Saqqara- 
1) Dalton 1. c. fig. 176. 
